УХВАЛА

30 липня 2024 року

м. Київ

справа № 573/1171/22

провадження № 51-3602 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 13 травня 2024 року щодо останнього,

установив:

За змістом вироку Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Степанівка Сумського району Сумської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2861 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

Також цим вироком вирішені питання речових доказів, процесуальних витрат у провадженні та арешту майна.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 13 травня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржених судових рішень і встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 29 грудня 2021 року близько 13:40, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-21102 реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння (внаслідок вживання метадону) по автодорозі Р-61 «Суми-Коното-Батурин», знаходячись у смт. Миколаївка Сумського району, між поворотами на вул. Паркова та Братів Рябоконь у напрямку м. Сум, на прямій ділянці дороги, на мосту через річку Вир, у порушення вимог п. 2. 9, п. 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху (50 км/год), не враховував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого, допустивши злочинну недбалість, виїхав на зустрічну смугу руху де відбулось зіткнення із транспортним засобом ВАЗ-2110 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався у своїй полосі руху в зустрічному напрямку.

Порушення водієм ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, вказаних ПДР спричинило потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а саме: ускладнена закрита травма відділу хребта; перелом-вивих С5 хребця; забій-стиснення спинного мозку на вказаному рівні; верхній пара парез до плегії в праві кисті; нижній лівобічний моно парез; нижня правобічна моно плегія; порушення функції тазових органів по типу затримки; двобічний малий гідроторакс, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 178 від 02 вересня 2022 року оцінюються (за рахунок ураження спинного мозку в шийному відділі) як тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилені його клопотання про допит певних осіб та вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких, на його думку, могло мати істотне значення для ухвалення законного вироку.

Вважає, що апеляційний суд, безпідставно залишив його апеляційну скаргу без задоволення в якій він вказував на порушення судом першої інстанції вимог ст. 410 КПК України, не перевірив належним чином її доводів та не навів мотивів для їх спростування.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

За змістом касаційної скарги та уточнень до неї захисник лише посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, проте обґрунтовує свої вимоги через неповноту судового розглядута невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, водночас не конкретизуючи, яким чином зазначені ним, на його думку, порушення вплинули чи могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого або на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, чи на визначення міри покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно з вимогами ст. 409 КПК України.

Отже вказані обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.

Зазначені у касаційній скарзі доводи захисника стосовно незаконності рішення суду першої інстанції з підстав неповноту судового розгляду, під час якого, на думку скаржника, залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, були предметом апеляційного розгляду за скаргою засудженого на вирок суду.

Залишаючи рішення першої інстанції без зміни, а доводи засудженого щодо: необхідності скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції через те, що суд, відмовивши у задоволенні клопотання про допит експерта та, призначення додаткової судової автомеханічної експертизи, не допитавши потерпілого і, не з`ясувавши чи мав потерпілий право керувати транспортним засобом, встановив винуватість засудженого без з`ясування обставин щодо відсутності у діях ОСОБА_5 причинного зв`язку з наслідками що настали, апеляційний суд в ухвалі зазначив підстави, з яких вказав зазначені доводи необґрунтованими.

Здійснивши апеляційний розгляд у відповідності до вимог ст. 404, 405 КПК України, в межах вимог апеляційної скарги, дослідивши певні матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що доводи захисника щодо невідповідності вироку вимогам ст. 410 КПК України є необґрунтованими, а винуватість засудженого ОСОБА_5 , який не заперечував, що ДТП відбулося за його участі у стані наркотичного сп`яніння, проте вказував на обставини, які не були встановлені під час досудового розслідування, за встановлених судом першої інстанції обставин, доведена поза розумним сумнівом та ґрунтується на доказах, дослідженими судом першої інстанції, яким надана належна правова оцінка.

За перевіркою доводів апеляційної скарги про здійснення провадження без допиту потерпілого, суд апеляційної інстанції зазначив, питання проведення судового розгляду за відсутності потерпілого вирішувалось у суді із врахуванням думки сторін провадження та за участі представника потерпілого. З`ясування судом обставин кримінального провадження відбулось на підставі вимог ч. 1 ст. 325 КПК України, за відсутності потерпілого, повідомленого належним чином, який за станом здоров`я не міг з`явитися до суду, через те, що є особою з інвалідністю, що було підтверджено також під час апеляційного провадження, а тому процесуальних порушень суду не знайшов.

Також апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи засудженого стосовно відсутності права потерпілого керувати транспортним засобам вказавши, що таке право підтверджується посвідченням водія, яке отримав ОСОБА_6 ще 28 травня 2009 року вже будучи особою з інвалідністю.

Також апеляційний суд погодився із рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для допиту експерта і призначення додаткової судово-автомеханічної експертизи вказавши, що висновок експерта від 04 серпня 2022 року № СЕ-19/119-22/7035-ШЕ містить вичерпні відповіді на поставлені питання та не потребує додаткового роз`яснення, тому твердження засудженого про неповноту судового розгляду є безпідставними, оскільки відмова суду у задоволенні таких клопотань сторони захисту не позначилась на справедливому розгляді у провадження та обставин, які підлягали доказуванню.

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначав, вимога справедливого судового розгляду не покладає на суд першої інстанції зобов`язання призначити експертизу або будь-який інший слідчий захід лише тому, що сторона подала про це запит («Hodzic v. Croatia», №28932/14, § 61). Якщо сторона захисту наполягає на тому, щоб суд заслухав свідка або зібрав інші докази (наприклад, висновок експерта), національні суди мають вирішити, чи необхідно та чи доцільно приймати ці докази для дослідження під час судового розгляду («Huseyn and Others v. Azerbaijan», № 35485/05 , 45553/05 , 35680/05 і 36085/05 , § 196).

Колегія суддів касаційного суду погоджується із наведеними в ухвалі висновками апеляційного суду. Доводи захисника за своїм змістом є аналогічні апеляційної скарги засудженого про невідповідність вироку вимогам ст. 410 у взаємозв`язку із ст. 412 КПК України на які суд дав вичерпні відповіді та, при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в своїй ухвалі зазначив докладні мотиви, з яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала апеляційного суд відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Призначене судом першої інстанції покарання засудженому ОСОБА_5 , яке залишено апеляційним судом без зміни, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З доводів наведених у касаційній скарзі захисника та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, тому колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження адвокату ОСОБА_4 належить відмовити.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 13 травня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7