Провадження № 1-кс/686/8319/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС першогослідчоговідділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіальногоуправління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 , погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого,

у кримінальному провадженні №0000213,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2024 старший слідчий в ОВС першогослідчоговідділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіальногоуправління Державного бюро розслідувань, розташованого у містіХмельницькому ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, погодженим із прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України в межах строків досудового розслідування, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризик и: переховування від органів досудового розслідування та/або суду ; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий та прокурор у судовому засіданні підтримали подане клопотання, просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник у судовому засіданні заперечили проти завленого клопотання у зв`язку із тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є недоведеними. Просили врахувати, що підозрюваний неофіційно працює таксистом та обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та надані матеріали кримінального провадження №0000213, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

03.02.2024 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000213 зареєстровано кримінальне провадження, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 410 КК України.

01.10.2024 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме про те, що «згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до п.13 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225, військове майно зберігається з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників. Умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати та відповідати вимогам вибухопожежобезпеки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.06.2021 №104солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.04.2023 №105, солдата ОСОБА_5 , призначеного у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що прибув з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) для подальшого проходження військової служби.

Окрім того, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.08.2023 №239, солдата ОСОБА_5 ,призначеного на посаду стрільця взводу охорони роти охорони та забезпечення бази зберігання інженерних боєприпасів та майна, вважати таким, що з 03.08.2023 вибув до бази зберігання інженерних боєприпасів та майна АДРЕСА_3 для подальшого проходження служби.

26.03.2021 на підставі акту приймання-передачі основних засобів військовою частиною НОМЕР_2 від військової частини НОМЕР_3 отримано виріб «Нота», НТ 0318 №ИД2367519, до складових частин якого входять бензиновий генератор «HyundaiHHU3030»та зарядний пристрій акумуляторної батареї марки «Кентавр», які зберігалися у господарському приміщенні за місцем дислокації військової частини НОМЕР_2 , що у АДРЕСА_3 .

Будучи військовослужбовцямистрокової військової служби, солдати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст.9,11,16,58,59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованими, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, солдати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустили їх порушення та вчинили військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Так, 02.02.2024 приблизно о 22:00 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) солдати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, знаходячись за місцем дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 , що у АДРЕСА_3 , будучи військовослужбовцями строкової військової служби, у порушення вимог ст.ст.17,65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9,11,16,58,59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», діючи з прямим умислом, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою протиправного збагачення за рахунок військового майна, передбачаючи, що внаслідок цих дій державі буде завдано шкоду, усвідомлюючи, що бензиновий генератор «Hуundai» моделі «HHY 3030FE», ринковою вартістю 12591,90 грн. та зарядний пристрій «Kentavr», моделі ЗП-350НП, ринковою вартістю 935,00 грн., є військовим майном, шляхом злому навісного замка вхідних дверей у приміщення для зберігання майна роти охорони, проникли всередину, звідки таємно викради зазначені бензиновий генератор та зарядний пристрій, які є складовими виробу «Нота», якими в подальшому розпорядилися на власний розсуд, реалізувавши сторонній особі, чим вчинили викрадення військовослужбовцем іншого військового майна, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 410 КК України».

На підтвердження обґрунтованості підозри слідчим представлено: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.02.2024; протокол огляду місця події від 03.02.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 03.02.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 03.02.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 03.02.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 03.02.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 03.02.2024; заяву ОСОБА_12 про добровільну видачу бензинового генератора та зарядного пристрою від 03.02.2024; протокол огляду та добровільної видачі від 03.02.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 25.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 25.09.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 26.09.2024; протокол допиту потерпілого ОСОБА_15 від 10.09.2024; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 01.10.2024; іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Разом з тим, вказаний у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки ні слідчим, ні прокурором не наведено обставин, які б дали беззаперечні підстави суду вважати, що ОСОБА_5 має намір ухилятися від слідства, а лише тяжкість можливого покарання при можливому визнанні підозрюваного винним не може свідчити про існування вказаного ризику відповідно до вимог закону.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

ОСОБА_5 має постійне місце проживання, навчається у вищому навчальному закладі. Має сталі соціальні зв`язки із батьками, з якими проживає. Підозрюваний визнав вину у скоєному та щиро розкаявся.

На розгляд клопотання з`явився самостійно за першою вимогою, а відтак, приходжу до висновку, що ризик переховування від органів досудового розслідування не є доведеним.

Ураховуючи початковий етап розслідування кримінального провадження, уважаю доведеним існування ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності. При цьому слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримують шляхом слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засідання (ч. 1,2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Ураховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 , а саме те, що останній підозрюється у викраденні військовослужбовцем військового майна, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану, а також те, що ОСОБА_5 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, слідча суддя дійшла висновку про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

За таких обставин по справі приходжу до висновку про наявність визначених ст.177 КПК України ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 є особою молодого віку, визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення. Має сталі соціальні зв`язки із батьками, є студентом денної форми навчання, навчається у ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спеціальністю «геодезія та землеустрій».

Має постійне місце проживання, що підтверджується довідкою №285/13-15, виданою 30.09.2024 старостою Погребського старостинського округу Зазимської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_16 .

Проте вказані обставини не спростовують доведеного стороною обвинувачення ризику, не були стримуючими для підозрюваного для вчинення дій, які у подальшому стали підставою для підозри його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України та не є такими, що давали б можливість слідчому судді відмовити у застосуванні запобіжного заходу.

Аргументи підозрюваного щодо графіку роботи, який передбачає періодичне перебування ОСОБА_5 на роботі в нічний час та який, на думку підозрюваного, підлягає врахуванню, слідчою суддею відхиляються, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_5 надано не було.

Ураховуючи наведені ризики, усі визначені ст.178 КПК України обставини, ураховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, приходжу до висновку, що забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків зможе запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22:00 години до 07:00 години з покладенням на нього обов`язку прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою.

Саме такий запобіжний захід буде достатнім для виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Строк домашнього арешту слід визначити у межах строків досудового розслідування, а саме по 27 листопада 2024 року.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 194, 196 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, строком по 27 листопада 2024 року включно, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22:00 години до 07:00 години з покладенням на нього обов`язку прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора, суду з населеного пункту, в якому він проживає;

- повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання,

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

Ухвала діє по 27 листопада 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя