Справа № 297/2881/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника власників майна-адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/514/24, за апеляційними скаргами представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 та власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні№ 0000522 від 30.06.2024 та накладено арешт намайно, вилучене 06.07.2024 під час проведення санкціонованого обшуку, за адресами: земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0034 в АДРЕСА_1 (автомийка « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та АДРЕСА_2 , а саме: ноутбук марки «HP240Gb», темно-сірого кольору в заблокованому стані, полімерну картку з під сімки картки оператора «T-mobile» з штрих кодом НОМЕР_1 ; 7 купюр по 200 євро, 93 купюри по 100 євро, 33 купюри 50 євро, 33 купюри по 20 євро, 4 купюри по 10 євро, 2 купюри по 5 євро, 41 купюру номінальним банкнотом по 100 доларів США, 6 купюр по 50 доларів США, 17 купюр по 20 доларів США, 4 купюри по 10 доларів США, 1 купюру по 5 доларів США, 4 купюри по 1 долар США.

Клопотання мотивоване тим, що СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 30.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000522 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.06.2024 в чергову частину Берегівського РВП надійшло повідомлення з 27 прикордонного загону ДПСУ про те, що 29.06.2024 близько 18 год на околиці с. Дийда Берегівського району, виявлено та затримано 17 громадян України, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України на напрямку 202-203 прикордонного знаку, на відстані 200 метрів від державного кордону України, та в подальшому було виявлено транспортний засіб білого кольору марки «Вольцваген Крафтер» без реєстраційних номерів, на якому вони були доставлені безпосередньо в с. Дийда Берегівського району.

Під час проведення санкціонованого обшуку, який проводився 06.07.2024 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0034, що за адресою: АДРЕСА_1 (автомийка «SENT WASH»), виявлено та вилучено: ноутбук марки «HP 15S-fq2036ua», світло-сірого

-2-

кольору в заблокованому стані; ноутбук марки «HP240Gb», темно сірого-кольору в заблокованому стані та полімерну картку з під сімки картки оператора «T-mobile» з штрих кодом НОМЕР_1 .

Крім того, 06.07.2024 під час проведення санкціонованого обшуку, який проводився за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: 7 купюр по 200 євро, 93 купюри по 100 євро, 33 купюри по 50 євро, 33 купюри по 20 євро, 4 купюри по 10 євро, 2 купюри по 5 євро, 41 купюру номінальним 100 доларів США, 6 купюр по 50 доларів США, 17 купюр по 20 доларів США, 4 купюри по 10 доларів США, 1 купюру по 5 доларів США, 4 купюри по 1 долар США.

Вищевказані вилучені предмети й речі постановою слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 06.07.2024 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000522 від 30.06.2024.

Клопотання мотивовано тим, що метою накладення арешту є збереження речових доказів, з метою унеможливити розпоряджатися вищевказаним майном, щоб запобігти зникненню, втраті або пошкодженню відповідного майна. Підставою для накладення арешту є те, що вилучені речі відповідно до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами, а тому виникла необхідність у кримінальному провадженні вжити заходи щодо збереження речових доказів у вигляді арешту вказаного майна.

Ухвала про накладення арешту на майно мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речових доказів та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить ухвали слідчого судді від 10.07.2024 скасувати. Ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Слідчий звернувся із клопотанням про арешт майна з порушенням строків, передбачених ст. 167 КПК України. Крім того, клопотання про накладення арешту на майно подано не уповноваженою особою, в силу вимог ст. 64-2 КПК України. Слідчим суддею не наведено встановлені досудовим розслідуванням обставини з посиланням на допустимі докази, а також мотивів з яких слідчий виходив, ініціюючи питання про накладення арешту на майно, висновки суду суперечать змісту клопотання про накладення арешту на майно та доданим до нього матеріалам. Крім іншого, суд не врахував, що вилучені під час обшуку грошові кошти не належать підозрюваному ОСОБА_6 , а є власністю батьків його дружини. Матеріали клопотання не містять доказів того, що вилучена комп`ютерна техніка містить повідомлення та інформацію, що може бути використана як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Одночасно адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на необізнаність його та особи, інтереси якої він представляє, з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2024, оскільки її повний текст він не отримав та не обізнаний із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 просить ухвали слідчого судді від 10.07.2024 скасувати. Посилається на порушення слідчим суддею під час розгляду клопотання щодо арешту майна вимог ст. 2, 9, 16, 64-2, 170, 171, 236 КПК України. Крім того, накладення арешту на грошові кошти, які належать її родині та які вони

-3-

заощаджували протягом тривалого часу та отримали законним шляхом є безпідставним. Вилучені грошові кошти не належать ОСОБА_6 та до нього її родина жодного відношення не має. Звертає увагу на порушенням строків звернення слідчого з клопотання про арешт майна, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України та подання такого клопотання не уповноваженою особою в силу вимог ст. 64-2 КПК України. Одночасно ОСОБА_7 , посилаючись на необізнаність її з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2024, повний текст якої вона не отримувала.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власників майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який підтримав клопотання та апеляційні скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів уважає, що клопотання адвоката ОСОБА_5 та власника майна ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягають задоволенню, а їх апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

22.07.2024 та 30.07.2024 власник майна ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 звернулися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2024 та одночасно заявили клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що їм не було відомо про мотиви постановленого слідчим суддею рішення, а тому у визначений процесуальним законом п`ятиденний строк не могли навести обґрунтованих доводів щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ухвала слідчого судді постановлена з викликом адвоката ОСОБА_5 та власника майна ОСОБА_7 , які були присутніми в судовому засіданні 10.07.2024 під час прийняття відповідного рішення.

При цьому, слідчий суддя, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК України, 10.07.2024 оголосив лише резолютивну частину ухвали, натомість її повний текст було оголошено 15.07.2024, жодних відомостей про направлення копії даної ухвали заінтересованим особам, в тому числі адвокату ОСОБА_5 та власнику майна ОСОБА_7 матеріали судового провадження не містять.

Зазначене, на переконання апеляційного суду перешкодило адвокату ОСОБА_5 та власнику майна ОСОБА_7 належним чином реалізувати право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді в строк, встановлений кримінальним процесуальним кодексом України, а тому подані адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та окремо власником майна ОСОБА_7 клопотання про поновлення строку

-4-

апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2024 підлягає задоволенню, а строк апеляційного оскарження поновленню.

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 10.07.2024 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 30.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000522 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України.

З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що досудове розслідування проводиться за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та незаконного придбання, носіння, зберігання бойових припасів.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало повідомлення з 27 прикордонного загону ДПСУ про те, що 29.06.2024 близько 18 год на околиці с. Дийда Берегівського району, було виявлено та затримано 17 громадян України, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України на напрямку 202-203 прикордонного знаку, на відстані 200 метрів від державного кордону України, та в подальшому було виявлено транспортний засіб білого кольору марки «Вольцваген Крафтер» без реєстраційних номерів, на якому вони були доставлені безпосередньо в АДРЕСА_3 .

Під час проведення санкціонованого обшуку, який проводився 06.07.2024 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0034, що за адресою: АДРЕСА_1 (автомийка «SENT WASH»), виявлено та вилучено: ноутбук марки «HP 15S-fq2036ua», світло-сірого кольору в заблокованому стані; ноутбук марки «HP240Gb», темно сірого-кольору в заблокованому стані та полімерну картку з під сімки картки оператора «T-mobile» з штрих кодом НОМЕР_1 .

Крім того, 06.07.2024 під час проведення санкціонованого обшуку, який проводився за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: 7 купюр по 200 євро, 93 купюри по 100 євро, 33 купюри по 50 євро, 33 купюри по 20 євро, 4 купюри по 10 євро, 2 купюри по 5 євро, 41 купюру номінальним 100 доларів США, 6 купюр по 50 доларів США, 17 купюр по 20 доларів США, 4 купюри по 10 доларів США, 1 купюру по 5 доларів США, 4 купюри по 1 долар США.

Вищевказані вилучені предмети й речі постановою слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 06.07.2024 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000522 від 30.06.2024.

08.07.2024 слідчий СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному проваджені № 0000522, відомості про яке 30.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

-5-

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 06.07.2024, вилучені в ході санкціонованого обшуку, проведеного 06.07.2024 за адресами: земельна ділянка

-6-

з кадастровим номером :03:001:0034 в АДРЕСА_1 (автомийка « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та АДРЕСА_2 , речі, а саме: ноутбук марки «HP240Gb», темно-сірого кольору в заблокованому стані, полімерну картку з під сімки картки оператора «T-mobile» з штрих кодом НОМЕР_1 ; 7 купюр по 200 євро, 93 купюри по 100 євро, 33 купюри 50 євро, 33 купюри по 20 євро, 4 купюри по 10 євро, 2 купюри по 5 євро, 41 купюру номінальним банкнотом по 100 доларів США, 6 купюр по 50 доларів США, 17 купюр по 20 доларів США, 4 купюри по 10 доларів США, 1 купюру по 5 доларів США, 4 купюри по 1 долар США, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000522 від 30.06.2024.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи як адвоката ОСОБА_5 , так і власника майна ОСОБА_7 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000522 від 30.06.2024, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень власника майна та представника-адвоката ОСОБА_5 , встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційних скарг, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження й користування .

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

-7-

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчий довів існування достатніх підстав вважати, що вилучені речі, могли бути використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та мають доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційних скарг про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи власника майна та адвоката ОСОБА_5 про те, що клопотання про накладення арешту на майно було подано не уповноваженим суб`єктом, колегія суддів вважає непереконливими, з огляду на таке.

-8-

Стаття 64-2 КПК України визначає правовий статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна. Зокрема, частиною 2 статті 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду з клопотанням про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 171 КПК України, із клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У зв`язку з чим слід дійти висновку, що за предметом правового регулювання ч. 1 ст. 171 КПК України, яка встановлює вимоги до клопотання про арешт майна та до порядку звернення з таким до слідчого судді, суду, є спеціальною нормою щодо положень ч. 2 ст. 64-2 КПК України, яка встановлює права і обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Враховуючи, що до слідчого судді місцевого суду з клопотанням про арешт майна звернувся слідчий за погодженням із прокурором, тому органом досудового розслідування було дотримано вимоги, передбачені ст. 171 КПК України.

Посилання в апеляційних скаргах на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не приймаються до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власників майна апеляційним судом також не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про те, що вилучені кошти та комп`ютерна техніка не мають відношення до обставин кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Таким чином, під час проведення огляду місця події слідчим виявлено та вилучено речі, в тому числі грошові кошти й комп`ютерну техніку, які мають значення для кримінального провадження та наведено обґрунтування чому зазначене у клопотанні тимчасово вилучене майно підлягає арешту.

Разом з тим, доводи власника майна ОСОБА_7 , а також адвоката ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_7 жодного відношення до даного кримінального провадження не має, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав уважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тому відсутність жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні ОСОБА_7 не перешкоджає арешту майна з метою забезпечення збереження речового доказу.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим, доводи власника майна ОСОБА_7 , а також адвоката ОСОБА_5 про те, що вилучені грошові кошти, на які накладено арешт належать їй та її сім`ї, які до того ж мають легальне погодження, на думку суду, не являються підставою для відмови у накладенні арешту на майно, яке визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

-9-

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_5 та власника майна ОСОБА_7 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокат ОСОБА_5 та власник майна ОСОБА_7 не довели обґрунтованість доводів апеляційних скарг про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 та власника майна ОСОБА_7 задовольнити, поновити адвокату ОСОБА_5 та власнику майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2024.

Апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 та власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000522, відомості про яке 30.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді