Провадження по справі № 1-в/752/8/24
У Х В А Л А

іменем України

"29" січня 2024 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання заступника начальника Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

встановив:

31 жовтня 2023 року начальник Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва звернулася із поданням про звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017.

Подання вмотивовано тим, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017 ОСОБА_3 був засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. Між тим, у визначений ст. 26 КВК України строк засуджений штраф не сплатив. З моменту взяття його на облік 04.08.2017, останній жодного разу за викликом до органу з питань пробації не з`явився, доказів сплати штрафу за вироком суду не надав. Вжитими заходами не виявилося можливим встановити його місце перебування і з`ясувати причини невиконання вироку суду. З моменту набрання вироком суду минуло більше трьох років, тобто на даний час закінчилися строки давності виконання вироку суду, тому подальше виконання вироку суду і перебування засудженого на обліку в органі з питань пробації, вважає недоцільним.

Прокурор просила подання задовольнити.

Представник органу з питань пробації та засуджений в судове засідання не з`явилися. Від представника органу з питань пробації надійшло клопотання про розгляд подання без його участі. Судом відповідно до вимог ч.5 ст. 539 КПК України прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності уповноваженої особи органу з питань пробації і засудженого, які належним чином повідомлені про судове засідання.

Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали особової справи № 07/Ш/2017, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Частиною 4 ст. 80 КК України встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Таким чином, положення ст. 80 КК України застосовуються у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кc15 (постанова від 24.12.2015) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 КК України, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

3 огляду на викладене, зазначена норма кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв?язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Верховний Суд (зокрема, постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 20.10.2021 у справі № 487/3326/15-к) неодноразово зазначав, що правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. Проте ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми, а саме лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Як вбачається із матеріалів особової справи, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017 ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вирок суду набрав законної сили 24.07.2017.

У визначений ст.26 КВК України місячний строк, ОСОБА_3 призначений судом штраф не сплатив, у зв`язку з чим до Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області направлено розпорядження про примусове виконання вироку суду, який набрав законної сили.

30 серпня 2017 року Голосіївський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із поданням про розстрочку несплаченої ОСОБА_3 суми штрафу або його заміни покаранням у виді громадських, виправних робіт чи позбавлення волі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2022 у задоволенні подання про розстрочку несплаченої ОСОБА_3 суми штрафу або його заміни покаранням у виді громадських, виправних робіт чи позбавлення волі за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017 відмовлено.

За викликами до уповноваженого органу з питань пробації засуджений ОСОБА_3 не з`явився.

З метою встановлення місця перебування засудженого Голосіївським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області направлено запити до ДУ «Київський слідчий ізолятор» і Київського відділу державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м. Київ).

Згідно даних відповіді Київського відділу державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м. Київ) від 11.08.2023, за період з 21.06.2017 по дату надання відповіді реєстрація смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проводилася.

За даними ДУ «Київський слідчий ізолятор» станом на 10.08.2023 ОСОБА_3 під вартою не утримувався.

20 червня 2023 року Голосіївський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області звернувся до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із поданням про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України.

Листом від 08.08.2023 Голосіївське УП ГУНП у м. Києві відмовило у внесенні відомостей до ЄРДР за ознаками вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ст. 389 КК України в частині ухилення від відбування покарання у виді штрафу за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017, зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку.

Станом на 31.10.2023 уповноважений орган з питань пробації не отримав від засудженого документа про сплату штрафу.

З інформації УІАП ГУНП у м. Києві станом на 05.08.2023 встановлено, що 18.04.2023 стосовно ОСОБА_3 внесено відомості до ЄРДР за № 0000447 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. 28.04.2023 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні направлений до Голосіївського районного суду м. Києва.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01.08.2023 ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 роки. Покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017 у виді штрафу у розмірі 850 грн. ухвалено виконувати самостійно. Станом на момент розгляду подання даний вирок не набрав законної сили, справа направлена до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за наслідками розгляду подання встановлено, що перебіг строку давності виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017 у виді штрафу у розмірі 850 грн., розпочався 21.06.2017 та сплив 22.06.2019. У цей період строк давності не переривався.

Вчинення ОСОБА_3 нового злочину у 2023 році, тобто після спливу майже шести років після закінчення строку давності виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017, не створює для нього правових наслідків, передбачених ч.4 ст. 80 КК України, у виді переривання строку давності виконання вказаного вироку. Сам лише факт зазначення у вироку від 01.08.2023, що вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017 підлягає окремому виконанню, також не свідчить про переривання чи зупинення строку давності виконання вироку.

Відповідно до положень ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Враховуючи, що у матеріалах особової справи відсутнє рішення суду про визнання ОСОБА_3 винуватим в умисному ухиленні від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також, закінчення строку давності виконання вироку, передбаченого ст. 80 КК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.80 КК України, ст.538, 539 КПК України, суд

постановив:

Подання начальника Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного судом покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2017.

Ухвала набирає законної сили закінчення строку на її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1