Справа № 513/1005/24
Провадження № 1-кс/513/98/24
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

26 вересня 2024 року слідчий суддя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно в кримінальному провадженні №0000053 від 20 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

25 вересня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Саратького районного суду Одеської області з відповідним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді від 22 серпня 2024 року було задоволено клопотання старшого дізнавача СД ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до ЄРДР 20 серпня 2024 року, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України та з метою збереження речового доказу накладено арешт на тимчасове вилучене у ході огляду місця події 20 серпня 2024 року майно, а саме на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 07 квітня 2003 року, категорії транспортних засобів «В», на ім`я гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник вказує, що постановою старшого дізнавача СД ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 19 вересня 2024 року кримінальне провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно, було закрито за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України. Тобто, відпала потреби у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення. Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадження №0000053 від 20 серпня 2024 року було розпочато за відсутності для того передбачених законом підстав, оскільки відомості про кримінальне правопорушення були внесені не за фактом виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення злочину, тобто використання завідомо підробленого документа, а за фактом повідомлення, що надійшло до чергової частини ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про зупинку керованого заявником автомобілю та здійснення перевірки у неї документів, виникнення у працівників поліції сумнівів щодо справжності пред`явленого нею посвідчення та можливості його використання, оскільки зовнішній вид відрізняється від оригіналу. Тому не було передбачених законом підстав для накладення арешту на безпідставно вилучене майно. З урахуванням вищенаведеного, просила скасувати арешт на майно.

Заявник в судове засідання не з`явилася, у клопотанні просила про слухання справи без її участі.

Дізнавач та прокурор також в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що сектором дізнання ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до ЄРДР 20 серпня 2024 року, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Саратського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року у справі №513/1005/24 провадження №1-кс/513/81/24 було накладено арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 07 квітня 2003 року, категорії транспортних засобів «В», на ім`я гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене у ході проведення огляду місця події 20 серпня 2024 року у період часу з 16 години 05 хвилин до 16 години 55 хвилин.

Метою арешту у відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів.

Постановою ст. дізнавача СД ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 19 вересня 2024 року кримінальне провадження №0000053 від 20 серпня 2024 року закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст. ст.160-166,170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, вилучене майно, відповідно до ст. 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.

Згідно зі ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті171, частиною шостою статті173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Частини третя та четверта статті 174 КПК України регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Згідно з частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім з необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Частина 6 ст. 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, приймаючи до уваги той факт, що кримінальне провадження на даний момент постановою дізнавача закрито, досудове розслідування по справі завершено, приходжу до переконання, що потреби і надалі обмежувати власника у володінні майном немає, продовження такого арешту є порушенням інтересів власника, оскільки на даний час відпали обставини, які стали підставою для арешту майна, передбачені ст. 170 КПК України.

Аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі N 727/2878/19 (провадження N 14-516цс19).

Так, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду: частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий або дізнавач, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Оскільки арешт накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, питання про зняття такого арешту необхідно розглядати за правилами кримінального судочинства.

За такого, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст. 3,7,24 КПК України вправі розглянути по суті клопотання про скасування арешту майна, оскільки арешт майна у даному випадку, у разі закриття кримінального є неправомірним обмеженням права особи користуватися належним їй майном.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 22.08.2024 року у справі №513/1005/24 арешт на майно було накладено з метою сприяння меті кримінального провадження, оскільки дане майно відповідно до ст.98 КПК України було визнано речовим доказом.

Як зазначено вище, згідно матеріалів клопотання постановою ст. дізнавача СД ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 19 вересня 2024 року кримінальне провадження №0000053 від 20 серпня 2024 року закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

У відповідності з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, мають тимчасовий характер.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, прокурором до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000053 від 20 серпня 2024 року за ч.4 ст.358 КК України закрито 19.09.2024 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення постановою старшого дізнавача, питання про зняття арешту вирішено не було, а подальше існування вказаного арешту майна порушуватиме права його власника та не буде відповідати принципам розумності та справедливості, слідчий суддя дійшов висновку про те, що потреба в арешті майна відпала, а клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Ураховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Після скасування арешту майно підлягає поверненню особі, в якої таке майно було вилучено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.7, 100, 174 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого суддя Саратського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №0000053 від 20 серпня 2024 року, на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 07 квітня 2003 року, категорії транспортних засобів «В», на ім`я гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1