У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2742/24

№ 1-кп/183/1391/24

16 жовтня 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференцзв`язку),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001428 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Кіровське Кіровського району АР Крим, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації, солдата резерву 2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під ватрою строком на 60 днів без визначення розміру застави, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення заявленого клопотання заперечував, посилаючись на те, що на даний час допитані потерпілий, свідки та обвинувачений, а тому вказані в клопотанні прокурора ризики на перестали існувати, а також просив врахувати, що обвинувачений бажає продовжити військову службу.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Так ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.11.2023 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався, востаннє продовжено ухвалою суду Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2024.

Строк дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується, однак до спливу цього строку судовий розгляд не буде завершений.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1,3 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого

ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, тобто проти життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років. Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1

ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; ризик незаконно впливати на свідка військовослужбовця, який ще не допитаний в судовому засіданні, який зможе вільно незаконно впливати на свідка, з метою зміни його показів, чи відмови від показів.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Оскільки, дійсно потерпілий вже допитаний, однак судовий розгляд не закінчено, свідки сторони обвинувачення не допитані.

Суд, при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину, проте в даному випадку суд приходить до переконання, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3

ч. 1 ст. 177 КПК України, тому продовження строку тримання обвинуваченого

ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, яка полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Суд, не може погодитись із твердженням захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, суд, доходячи висновку про продовження існування ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду виходив із комплексу обставин, зокрема тяжкості кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_5 , обставин кримінального правопорушення. Зазначені обставини, на переконання суду, продовжують існувати.

Крім того, на переконання суду, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме строком на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 12.12.2024 включно.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, її захисником, потерпілим, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя ОСОБА_6