Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/281/24

Номер провадження: 1-кс/511/1013/24

21.10.2024 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської областіОСОБА_1 ,за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання т.в.о. начальника відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню №0000032 від 11 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло вищевказане клопотання, в обґрунтування якого слідчий зазначив, що 10 січня 2024 року о 21 годині 29 хвилин до чергової частини відділення поліції № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення про те, що невідома особа на території Затишанської ОТГ та Захарівської ОТГ Роздільнянського району Одеської області здійснює організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

За вказаним фактом відомості до ЄРДР внесено 11 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України.

В ході проведення досудового розслідування, зокрема, 20 жовтня 2024 року о 17:44 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 20 жовтня 2024 року о 17:44 на околиці села Росіянівка (Захарівської ОТГ) Роздільнянського району Одеської області працівниками ДПСУ було зупинено автомобіль марки AUDI 80, н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому знаходилися двоє чоловіків, які мали намір незаконно перетнути кордон.

При виїзді СОГ на місце події 20 жовтня 2024 року було виявлено та вилучено:

-автомобіль марки на польській реєстрації AUDI 80, н/з НОМЕР_1 , червоного кольору, 1994 року випуску, номер шасі (рами) НОМЕР_2 , власник ОСОБА_8;

-мобільний телефон марки «Iphone 11», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , з картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_5 ;

-мобільний телефон марки Нuawei, червоного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , з картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_6 ;

-мобільний телефон марки «ІPhone 15 Pro», сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 , з картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_7 , оскільки вказане майно має значення речового доказу.

Позиція учасників розгляду клопотання.

Т.в.о. начальника відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 надіслав на адресу суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Матеріали клопотання містять заяву:

-ОСОБА_6 , згідно якої він ознайомлений з датою та час проведення судового засідання щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно та не заперечує проти його накладення;

-ОСОБА_7 , згідно якої він ознайомлений з датою та час проведення судового засідання щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно та не заперечує проти його накладення;

-ОСОБА_5 , згідно якої він ознайомлений з датою та час проведення судового засідання щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно, претензій не має.

Інші учасники розгляду клопотання в судове засідання не з`явились.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду клопотання.

Відділенням № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000032 від 11 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України.

Частина перша статті 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до постанови т.в.о. начальника відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 21 жовтня 2024 року, вищевказане майно визнано речовим доказом.

Положення статті 98 КПК України регламентують, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно пункту першого частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також, слідчий суддя при розгляді клопотання врахував: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна.

Відносно розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

При цьому, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

На підставі встановлених обставин, а також зважаючи на те, що вилучене під час досудового розслідування майно має значення речового доказу та є підстави вважати, що в подальшому може бути використане, як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане клопотання є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Керуючись статтями 98, 107, 131, 132, 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. начальника відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню №0000032 від 11 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - задовольнити.

Накласти арешт у виді заборони відчуження на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль маркиAUDI 80, н/з НОМЕР_1 , червоного кольору, 1994 року випуску, номер шасі (рами) НОМЕР_2 , власник ОСОБА_8.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:

-мобільний телефон марки «Iphone 11», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , з картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_5 ;

-мобільний телефон марки Нuawei, червоного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , з картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_6 ;

-мобільний телефон марки «ІPhone 15 Pro», сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 , з картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_7 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Роз`яснити, що відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1