Провадження № 11-кп/4823/390/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000016 від 06.12.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Баришівка Київської області, громадянин України, з повною вищою освітою, пенсіонер, є особою з інвалідністю 3 групи, не одружений раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим за ч. 2 ст. 205-1 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та займатись підприємницькою діяльністю строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2867 грн. 76 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено наступне.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

У ст. 55-1 Господарського кодексу України зазначені ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними, зокрема, якщо юридичну особу зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження.

Відповідно до ст. 56 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання може бути утворений за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу.

Ст. 57 Господарського кодексу України передбачено, що установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом. У засновницькому договорі засновники зобов`язуються утворити суб`єкт господарювання, визначають порядок спільної діяльності щодо його утворення, умови передачі йому свого майна, порядок розподілу прибутків і збитків, управління діяльністю суб`єкта господарювання та участі в ньому засновників, порядок вибуття та входження нових засновників, інші умови діяльності суб`єкта господарювання, які передбачені законом, а також порядок його реорганізації та ліквідації відповідно до закону. Статут суб`єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Також ст. 88 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарського товариства зобов`язані вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та коштами (засобами), що передбачені установчими документами, відповідно до цього Кодексу та закону про господарські товариства.

Ст. 89 Господарського кодексу України передбачено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства.

Згідно зі ст. 81 Цивільного кодексу України юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Статтею 87 встановлено, що для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою. Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Відповідно до ст. 89 Цивільного кодексу України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Порушення встановленого законом порядку створення юридичної особи або невідповідність її установчих документів закону є підставою для відмови у державній реєстрації юридичної особи.

Одночасно ст. 4 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що товариства з обмеженою відповідальністю створюються і діють на підставі установчого договору і статуту, їх установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» чинного станом на час вчинення кримінального правопорушення, документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням. Якщо документи подаються особисто, заявник пред`являє свій паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України, або паспортний документ іноземця, або посвідчення особи без громадянства, або посвідку на постійне або тимчасове проживання.

У разі подання документів представником додатково подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що засвідчує його повноваження.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», для державної реєстрації створення юридичної особи (у тому числі в результаті виділу, злиття, перетворення, поділу), крім створення державного органу, органу місцевого самоврядування, подаються такі документи:

1) заява про державну реєстрацію створення юридичної особи. У заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи, утвореної в результаті поділу, виділу, додатково зазначаються відомості про відокремлені підрозділи в частині їх належності до юридичної особи - правонаступника. У заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи приватного права може зазначатися, що вона діє на підставі модельного статуту, а також прохання заявника про реєстрацію юридичної особи платником податку на додану вартість та/або обрання спрощеної системи оподаткування, та/або включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Якщо модельний статут є багатоваріантним, у заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи приватного права зазначається редакція модельного статуту, на підставі якого вона діє;

2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчену копію) рішення засновників, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідного державного органу, про створення юридичної особи;

3) документ, що підтверджує створення громадського формування, відповідність статуту юридичної особи, на підставі якого діє громадське формування, - у разі державної реєстрації громадського формування, що є самостійним структурним підрозділом у складі іншої юридичної особи;

4) відомості про керівні органи громадського формування (ім`я, дата народження керівника, членів інших керівних органів, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), посада, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку), відомості про особу (осіб), яка має право представляти громадське формування для здійснення реєстраційних дій (ім`я, дата народження, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку);

5) установчий документ юридичної особи - у разі створення юридичної особи на підставі власного установчого документа;

6) реєстр осіб (громадян), які брали участь в установчому з`їзді (конференції, зборах), - у разі державної реєстрації створення громадських об`єднань, політичної партії;

7) програма політичної партії - у разі державної реєстрації створення політичної партії;

8) список підписів громадян України за формою, встановленою Міністерством юстиції України, - у разі державної реєстрації створення політичної партії;

9) документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону;

10) документ, що підтверджує реєстрацію іноземної особи у країні її місцезнаходження (витяг із торговельного, банківського, судового реєстру тощо), - у разі створення юридичної особи, засновником (засновниками) якої є іноземна юридична особа;

11) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта - у разі створення юридичної особи в результаті перетворення або злиття;

12) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) розподільчого балансу - у разі створення юридичної особи в результаті поділу або виділу;

13) документи для державної реєстрації змін про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, визначені частиною четвертою цієї статті, - у разі створення юридичної особи в результаті виділу;

14) документи для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті злиття та поділу - у разі створення юридичної особи в результаті злиття та поділу;

15) список учасників з`їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки;

16) документ, що містить інформацію про розмір обов`язкових платежів та інших обов`язкових витрат, сплата яких є необхідною для започаткування діяльності товариства, у випадку, передбаченому абзацом шостим пункту 48 частини другої статті 9 цього Закону;

17) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства;

18) витяг, виписка чи інший документ з торговельного, банківського, судового реєстру тощо, що підтверджує реєстрацію юридичної особи - нерезидента в країні її місцезнаходження, - у разі, якщо засновником юридичної особи є юридична особа - нерезидент;

19) копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство (підданство) особи, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи (нотаріально засвідчена або засвідчена кваліфікованим електронним підписом особи, уповноваженої на подання документів для державної реєстрації створення юридичної особи, якщо такий документ оформлений без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, - для громадян України).

Так, ОСОБА_8 у вересні 2021 року, точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у м. Чернігів, отримав від невстановленої під час досудового розслідування особи, пропозицію стати керівником та засновником суб`єкта господарювання (як в подальшому встановлено - ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС») без мети здійснення підприємницької діяльності та безпосередньої участі у фінансово-господарській і управлінській діяльності підприємства, а також за вимогою цієї особи у визначений час підписати та подати відповідні документи щодо державної реєстрації відомостей про товариство, статутного капіталу, визначення його керівника та учасника - кінцевого бенефіціарного власника тощо.

У подальшому, невстановлена під час досудового розслідування особа, призначила зустріч ОСОБА_8 , під час якої ОСОБА_8 , діючи умисно, вступив у змову з цією невстановленою під час досудового розслідування особою, надавши свою згоду на спільне вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до злочинного плану, ОСОБА_8 для вчинення кримінального правопорушення, повинен був надати невстановленій під час досудового розслідування особі свої персональні дані та необхідні особисті документи (паспорт громадянина України, довідку про присвоєння індивідуального податкового номеру) для виготовлення документів, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, та прибути у визначений час і місце для їх підписання.

При цьому ОСОБА_8 наміру здійснювати діяльність як учасник та директор ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС» не мав і розумів, що він буде вносити неправдиві відомості в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації вищевказаної юридичної особи.

Виконуючи свою роль у спільному вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_8 у вересні 2021 року, в денний час доби, більш точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено, передав невстановленій під час досудового розслідування особі копію свого паспорта громадянина України та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків, а також надав згоду прибути до нотаріуса, для підписання відповідних документів необхідних для державної реєстрації ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС».

У подальшому невстановлена під час досудового розслідування особа, виконуючи свою роль у вчиненні злочину, використовуючи персональні дані ОСОБА_8 та копії його документів, склала документи, які необхідні для проведення державної реєстрації юридичної особи, а саме:

- рішення єдиного засновника ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС» №24/09/2021 від 24.09.2021 щодо заснування товариства, обрання його назви «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС», визначення статутного капіталу у розмірі 150 000 грн., визначення здійснення діяльності товариства на основі модельного статуту, призначення директором ОСОБА_8 , призначення вищого органу товариства, визначення предмету діяльності товариства (формування ринку товарів і послуг), визначення видів діяльності товариства, та доручення проведення державної реєстрації товариства засновнику (учаснику) ОСОБА_8 з подальшим правом передоручення всіх прав на реєстрацію третім особам, а також інші істотні умови державної реєстрації та діяльності підприємства. Вказаний документ містить завідомо неправдиві відомості, так як ОСОБА_8 не мав наміру здійснювати заснування цієї юридичної особи, бути учасником товариства, не формував його статутний капітал, не визначав назву «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС», не визначав порядок здійснення діяльності товариства на основі модельного статуту, не призначав себе директором, а також вищий орган товариства, не визначав предмет діяльності товариства, види діяльності товариства, та не мав наміру здійснювати підприємницьку діяльність шляхом створення вказаного підприємства.

- Довіреність від 18.10.2021 видана ОСОБА_8 щодо уповноваження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.09.2017, бути його представником з усіх питань, що стосуються ОСОБА_8 як засновника ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС». Вказаний документ містить завідомо неправдиві відомості, так як ОСОБА_8 фактично не є засновком (учасником) товариства та не мав наміру доручати ОСОБА_9 бути його представником як засновника ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС».

Так, ОСОБА_8 , виконуючи свою роль у сумісному вчиненні злочину, за вказівкою невстановленої під час досудового розслідування особи, 18.10.2021 прибув до приватного нотаріуса ОСОБА_10 (яка не усвідомлювала злочинності намірів ОСОБА_8 та інших не встановлених осіб), офіс якої розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розуміючи протиправний характер своїх дій, а саме: що він не формує статутний капітал товариства, не буде здійснювати керівництво товариством, вести від його імені господарську діяльність та бути його керівником, діючі умисно, з метою внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, та подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, засвідчив своїм підписом наступні документи, а саме: - рішення єдиного засновника ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС» №24/09/2021 від 24.09.2021 щодо заснування товариства, обрання його назви «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС», визначення статутного капіталу у розмірі 150 000 грн., визначення здійснення діяльності товариства на основі модельного статуту, призначення директором ОСОБА_8 , призначення вищого органу товариства, визначення предмету діяльності товариства (формування ринку товарів і послуг), визначення видів діяльності товариства, та доручення проведення державної реєстрації товариства засновнику (учаснику) ОСОБА_8 з подальшим правом передоручення всіх прав на реєстрацію третім особам, а також інші істотні умови державної реєстрації та діяльності підприємства. Вказаний документ містить завідомо неправдиві відомості, так як ОСОБА_8 не мав наміру здійснювати заснування цієї юридичної особи, бути учасником товариства, не формував його статутний капітал, не визначав назву «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС», не визначав порядок здійснення діяльності товариства на основі модельного статуту, не призначав себе директором, а також вищий орган товариства, не визначав предмет діяльності товариства, види діяльності товариства, та не мав наміру здійснювати підприємницьку діяльність шляхом створення вказаного підприємства.

- Довіреність від 18.10.2021 видана ОСОБА_8 щодо уповноваження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.09.2017, бути його представником з усіх питань, що стосуються ОСОБА_8 як засновника ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС». Вказаний документ містить завідомо неправдиві відомості, так як ОСОБА_8 фактично не є засновком (учасником) товариства та не мав наміру доручати ОСОБА_9 бути його представником як засновника ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС».

У подальшому ОСОБА_9 (яка не усвідомлювала злочинності намірів ОСОБА_8 та інших не встановлених осіб), на підставі довіреності, що видана ОСОБА_8 18.10.2021, для проведення державної реєстрації ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС» до державного реєстратора подано: опис документів, що подаються для проведення державної реєстрації від 28.10.2021, заяву щодо державної реєстрації юридичної особи від 28.10.2021, рішення засновників про створення юридичної особи від 24.09.2021, довіреність від 18.10.2021, схематичне зображення структури власності ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС» та нотаріально посвідчену копію паспорту ОСОБА_8 .

На підставі зазначених документів, до яких ОСОБА_8 внесено завідомо неправдиві відомості, 28.10.2021 державним реєстратором приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_11 (який не усвідомлював злочинності намірів ОСОБА_8 та інших не встановлених осіб) проведено державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України» ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТ ПЛЮС» та присвоєно номер у цьому реєстрі (код ЄДРПОУ) - 44440982, тобто проведено державну реєстрацію - створення юридичної особи.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а провадження закрити за недоведеністю вини обвинуваченого. Послався на незгоду обвинуваченого з вироком та вважає висновки суду передчасними та такими, що суперечать положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Вказує, що в ході досудового розслідування детективи БЕБ, користуючись необізнаністю обвинуваченого в галузі права, залякували його можливістю порушення відносно нього провадження по більш тяжких злочинах, ніж передбачений ст. 205-1 КК України. Зазначає, що обвинуваченого переконали, що йому не потрібний адвокат, та всі слідчі дії проводили у відсутність адвоката, а обвинувачений, побоюючись більш тяжких звинувачень, погодився на визнання своєї провини у даному кримінальному провадженні. Стверджує, що як слідує з матеріалів справи, жодного доказу вини обвинуваченого досудовим слідством не знайдено, а обвинувачення будується виключно на самовикриваючих показаннях обвинуваченого.

Вважає, що суд мав дослідити які саме докази були зібрані слідством, що підтверджують показання обвинуваченого та критично поставитись до того факту, що обвинувачений, не маючи фахової освіти в галузі права, під час процесуальних дій, ані під час досудового розслідування, ані с ході судового розгляду, жодного разу не користувався правовою допомогою адвоката. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази вини обвинуваченого, окрім його власних показань. Наголошує, що визнання обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є в справі. Крім того, вказує, що обвинувачений, не маючи доступу до правової допомоги, не розумів, в чому його обвинувачують і які саме наслідки таке обвинувачення має для нього особисто. Вважає, що суд першої інстанції мав би поставити під сумнів зізнавальні пояснення ОСОБА_8 , які він давав без участі адвоката, у вчиненні ним кримінального правопорушення, які за своїм змістом є суперечливими і належно не підтверджуються іншими доказами. Зокрема, суд першої інстанції обмежив дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. Вказує, що місцевий суд детально не допитав обвинуваченого по всіх інкримінованих йому епізодах обвинувачення, а у вироку не навів обставин, при яких дані кримінальні правопорушення були вчинені. Вважає, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вирок суду першої інстанції був постановлений з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до зазначеної норми закону, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному проваджені.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відеозапису судового засідання, проведеного під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином не з`ясував чи добровільно він погоджується на розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та чи правильно розуміє наслідки такого розгляду, зокрема в чому полягає зміст позбавлення права на оскарження обставин, які ніким не оспорюються, чи добровільна його позиція щодо вчиненого злочину.

Так, на відеозаписі видно, що у залі судових засідань знаходилася стороння особа, на яку перед наданням відповідей на питання суду, у тому числі й під час з`ясування питання щодо участі захисника, постійно дивився обвинувачений, а той жестами та кивками голови підказував йому, що треба говорити.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 пояснив, що вказана особа є оперативним працівником БЕБ, він супроводжував його до суду, перед судовим засіданням йому казав, що йому не потрібен захисник, та, щоб він повністю визнавав свою вину. Під час судового засіданні цей працівник перебував біля нього.

Наведені обставини свідчать, що відмова ОСОБА_8 від захисника та згода на розгляд провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, отримана під тиском, що є порушенням права на захист.

Отже, доводи апеляційцної скарги захисника є слушними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 є юридично не обізнаною особою, не має спеціальної освіти.

Недотримання судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України призвело до однобічності та неповноти судового слідства, не дослідження таких обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для правильного і всебічного розгляду кримінального провадження.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно, неухильно дотримуючись вимог кримінального процесуального закону України, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати зібрані докази в їх сукупності, дати їм належну правову оцінку та прийняти у кримінальному провадженні законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4