ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/458/24 Справа № 712/790/17-к Категорія: ч.2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаряОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 08 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку: м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянку України, українку, з середньою освітою, непрацюючу, заміжню, малолітніх та неповнолітніх дітей на утримані не має, зареєстровану та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , учасником бойових дій, інвалідом, депутатом, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 п.1,2, ч.3 п.2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції); періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції); повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку районного суду ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 27.07.2013, близько 17 години 00 хвилин знаходячись на пішохідному тротуарі, розташованому між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 умисно, під час словесного конфлікту, з корисливих мотивів, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволоділа майном ОСОБА_9 , що виразилось в тому, що коли під час конфлікту з ОСОБА_9 , особа, яка засуджена, тримав потерпілого ОСОБА_9 за шию, дістала з сумки останнього відлякувач для собак марки «Бегег», вартістю 860 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_9 після вчинення кримінального правопорушення зникла, чим спричинила ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 860 гривень.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок та виправдати ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні за ч. 2 ст.186 КК України.

При цьому зазначає про відсутність доказів, які б підтверджували вину обвинуваченої. ОСОБА_7 , як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції вину свою в інкримінованому злочині за ч.2 ст.186 КК не визнала, пояснила, що будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не наносила, ніяких речей у нього не забирала. Стверджує, що обвинувачена, не є суб`єктом злочину, а також з її сторони відсутня як об`єктивна так і суб`єктивна сторона вищезазначеного кримінального правопорушення.

Також захисник посилається на неналежність висновку судово-медичної експертизи за № 2027 від 24.12.2015 року, який суд прийняв до уваги, не врахувавши дату звернення потерпілого до лікаря - 30.07.2013, тоді, як подія відбулась 27.07.2013, що вказує на невідомість походження отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи захисника про відсутність доказів винуватості ОСОБА_10 в інкримінованому діянні, яка не є суб`єктом злочину, а також з її сторони відсутня, як об`єктивна так і суб`єктивна сторона вищезазначеного кримінального правопорушення, не відповідають фактичним обставинам, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме показами свідка ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні пояснила, що 27.07.2013 вона з дітьми, ОСОБА_9 (її колишнім чоловіком), матір`ю та тіткою ОСОБА_12 гуляли в парку, було приблизно до 17год. Мати в дитячому парку по вул. Хрещатик дала кошти ОСОБА_9 в сумі 2000 дол. США (по 100 доларів США) на зберігання Він прищепив їх до відлякувача від собак і поклав в сумку. Потім вони пішли додому за адресою АДРЕСА_3 ( у них з Лясовими спільний двір). ОСОБА_7 проживає за адресою АДРЕСА_2 , вони там вигулювали собак. Ще до цього вони поставили на подвір`ї камери відеоспостереження, коли прийшли додому побачили, що вони зрізані. Почули гавкіт собак, бо двір спільний, тому вони попросили ОСОБА_7 та ОСОБА_13 (особу яка засуджена), щоб вони забрали собак. Між ними почався конфлікт. ОСОБА_7 та особа яка засуджена почали на них нападати, почалася бійка, вони почали бити ОСОБА_9 . Вона разом з матір`ю повернулися на стоянку. Бійка спочатку була в спільному дворі, а потім перейшла туди де ходять люди. Відлякувач ультразвуком відганяє ОСОБА_14 . В конфлікті приймали участь ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Активні дії по відношенню до її чоловіка вчиняли ОСОБА_7 , ОСОБА_13 били руками, ногами. Сумка під час бійки була у ОСОБА_9 . ОСОБА_7 , била руками, ногами, нецензурно лаялася, бійка тривала хвилин 20. Потім чоловік повідомив, що ОСОБА_7 забрала відлякував, ланцюжок, також казав, що гроші були в сумці, а потім їх не стало разом з відлякувачем.

Згідно показів свідка ОСОБА_19 , яка показала, що вона з дочкою, ОСОБА_9 , їх дітьми пішли додому за адресою АДРЕСА_3 , у них з Лясовими спільний двір. Там попросила прибрати Лясових собак. Почалася бійка між ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 Лясовими. Вони нападали на ОСОБА_9 . Вона збирала гроші на ремонт, зберігала на роботі, потім звільнялася і віддалі ОСОБА_9 щоб він поклав в сейф. Гроші були в сумі 2000 дол. США по 100 дол. Він прищепив їх до собаковідлякувача і поклав до своєї сумки. Потім в процесі після конфлікту вона бачила собаковідлякувача в руках у ОСОБА_7 , вона зайшла на подвір`я і він був у неї в руках. Його використовував ОСОБА_9 для відлякування собак. Потім ОСОБА_9 казав їй, що гроші зникли разом з відлякувачем.

Згідно показів свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що проживає в одному будинку з Лясовими. 27.07.2013 ввечері, близько 17год. почула постріли, виглянула побачила, що на газоні ОСОБА_7 з чоловіком і сином біля автомобіля били ОСОБА_9 . Вона бачила як ОСОБА_7 рилася в сумці у ОСОБА_9 , потім витягла предмет, схожий на телефон, потім дізналася, що це собаковідлякувач. ОСОБА_13 зірвав з ОСОБА_9 цепочку. Потім вона викликала міліцію. Вона бачила події з 5м. ОСОБА_13 душив ОСОБА_9 , ОСОБА_23 бив ОСОБА_9 казав, що разом з відлякувачем пропали гроші в доларах США, які йому дала теща та ланцюжок.

Показами свідка ОСОБА_24 , який у судовому засіданні пояснив, що 27.07.2013 року перебував вдома по АДРЕСА_4 , годин в 17-18 почув хлопки, його покликала мати, він виглянув у вікно (відстань була метрів 9) і побачив сутичку на подвір`ї, на газоні, між сім`єю ОСОБА_25 , ОСОБА_15 і ОСОБА_9 , вони хватали останнього за шию, заламували руки. ОСОБА_26 була десь в метрах 5 від них. Вони намагалися відняти у ОСОБА_27 сумку, бо він намагався з неї щось дістати. ОСОБА_28 він споглядав хвилин 5-6. В будинку ще були його мати і батько. Там були люди, які йшли по дорозі. Через деякий час приїхали працівники поліції. З учасниками конфлікту не спілкувався. Пам`ятає, що у

ОСОБА_29 була сумка через плече, квадратна, потім він її бачив у ОСОБА_30 . ОСОБА_28 була тротуаром.

Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України підтверджується іншими письмовими доказами, а саме:

- даними копії витягу ЄРДР від 19.10.2016 з кримінального провадження № 0008341, згідно якого до прокуратури м. Черкаси надійшла заява ОСОБА_9 з приводу відкритого заволодіння його майном (портативним ультразвуковим відлякувачем собак, грошовими коштами у сумі 2000дол. США, золотим ланцюжком) групою осіб із застосуванням насильства ( т.1 а.м.к.п.1);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.10.2015 року з фототаблицею до протоколу, під час якого потерпілий ОСОБА_9 вказав на порядок нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (т.1а.м.к.п. 48-55);

- даними відеозапису з місця події, що мала місце 27.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_3 , на якому зафіксовано конфлікт між Лясовими та ОСОБА_9 (т.1 а.м.к.п. 29);

- даними висновку судово-медичної експертизи № 2027 від 24.12.2015 року, згідно якого у ОСОБА_9 мали місце ушкодження: забій м`яких тканин шиї та гортані справа, садно обличчя, садна лівої верхньої кінцівки, першого пальця правої кисті, садна грудної клітки, крововиливи правої нижньої кінцівки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному ОСОБА_9 при його огляді, який мав місце 30.07.2013 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження могли виникнути за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.10.2015 року ( т.1а.м.к.п 47);

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_10 в інкримінованому діянні, тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не наносила, ніяких речей у нього не забирала, не знайшло свого підтвердження під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про неналежність висновку судово-медичної експертизи за № № 2027 від 24.12.2015 року, який суд прийняв до уваги, є безпідставними.

Сумніви захисника з приводу того, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся в лікарню лише 30.07.2013 року, тоді як подія сталася 27.07.2013, тому невідомо де саме потерпілий отримав ці тілесні ушкодження, є лише припущенням, яке жодним доказом не спростовується.

Звернення потерпілого ОСОБА_27 в лікарню через три дні після події жодним чином не свідчить про неналежність вищезазначеної судово-медичної експертизи. При проведенні судово-медичної експертизи за № 2027 від 24.12.2015 року додержані всі вимоги закону при призначенні експертизи, дотримані права учасника процесу, а висновок експерта достатньо мотивований, який в повній мірі розкриває механізм, перелік, час та обставини за яких ОСОБА_27 отримав тілесні ушкодження.

Крім того, колегія суддів враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, докази у своїй сукупності вважає, що ймовірність виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого Кубанського відповідає висновку експерта, яким надані обґрунтовані відповіді на поставлені питання (а.с.47 матеріалів кримінального провадження).

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст.86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Частиною 2 ст.93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На підставі досліджених матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обвинувачення ОСОБА_7 поза розумним сумнівом доведено.

Невизнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, колегія суддів розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальність за скоєне.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 місцевий суд дотримуючись Загальної частини та в межах Особливої частини Кримінального кодексу, з додержанням вимог ст.65, 66 КК України, враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, вчинила один епізод злочинної діяльності, по місцю проживання характеризується негативно, вину не визнала, що свідчить про її відношення до скоєного, враховуючи позицію потерпілого, на спеціальних обліках не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, вірно в межах санкції ч.2 ст.186 КК України із застосуванням положення ст.75 КК України звільнив ОСОБА_10 від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 08 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя

Судді -