УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2024 року, якою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалівка Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, без реєстрації, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 грудня 2024 року включно. Визначено заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90 840 (дев`яносто вісімсот сорок) грн.

учасники судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_5

( в режимі відео-конференції з приміщення ДУ « Кропивницький слідчий ізолятор»)

захисник ОСОБА_6

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 грудня 2024 року включно. Визначено заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90 840 (дев`яносто вісімсот сорок) грн

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою подано до суду з порушенням строку визначеного КПК України. Крім того йому дане клопотання вручене працівниками конвою безпосередньо під час етапування його до приміщення суду, чим позбавлено його можливості ознайомитись з клопотання та належним чином підготуватись до судового засідання.

Зауважує, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не доведено й того, що вказані ризики не зменшились, або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Пояснює, що має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, його батько отримав поранення на війні та проходить лікування у лікарні м. Дніпро, мати після перенесеного інфаркту проходить лікування у лікарні м. Кропивницький та потребує догляду. Просить обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, щоб мати можливість доглядати за хворою матір`ю.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000369 від 15.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч.4, 190 ч.2 КК України.

В судовому засіданні 09.10.2024 року прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів.

Врахувавши ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, обставини кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, та те, що заявлені ризики не зменшились, суд дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000369 від 15.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч.4, 190 ч.2 КК України.

В судовому засіданні 09.10.2024 року прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів.

Врахувавши ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, обставини кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, та те, що заявлені ризики не зменшились, суд дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні в тому числі і тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може, переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.

Наявність таких ризиків цілком обґрунтована негативною репутацією обвинуваченого, даними про його особу, судимості, нетривалий час між вчиненням кримінальних правопорушень і засудженнями, небажанням стати на шлях виправлення, відсутністю роботи, постійного місця проживання, усталених соціальних зв`язків, намаганням ухилитися від суду.

Зокрема, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні в тому числі аналогічного тяжкого злочину, не має ані зареєстрованого, ані іншого постійного місця проживання, сім`ї, усталених соціальних зв`язків, не працює, переховувався від суду, ухилявся від виконання своїх процесуальних обов`язків. Наявні фактичні дані вказують на негативну репутацію обвинуваченого, оскільки він систематично вчиняє злочини, в тому числі корисливої спрямованості. Крім того, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , свідчить про те, що він схильний до обману, що підтверджується і його поведінкою в суді першої інстанції. В тому числі в одній з апеляційних скарг він зазначав, що перебував у лавах ЗСУ, тому не знав, що перебуває у розшуку, що є неправдивою непідтвердженою інформацією. Крім того, ОСОБА_5 повідомляв суду, що переніс чотири інфаркти, хоча документів на підтвердження таких обставин суду не надано, однак в разі наявності такого негативного стану здоров`я він не міг бути мобілізований або ж прийнятий на службу в ЗСУ за контрактом. Наведені обставини свідчать про те, що обман для ОСОБА_5 є звичайним явищем, який він природньо застосовує у своєму житті.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_5 , запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує суд в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні в тому числі і тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому є достатнім мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а тому вказаний ризик переховування обвинуваченого є значним.

При цьому, всупереч доводам апелянта, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, а така можливість в даному кримінальному провадженні, з огляду на характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , об`єктивно та беззаперечно, існує.

За таких обставин, судом було обґрунтовано продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , винятковий запобіжний захід, оскільки тільки тримання його під вартою зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді