Справа № 333/9665/24
Провадження № 1-кс/333/3140/24
УХВАЛА

06 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого в ОВС першого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000623, відомості про яке внесені до ЄРДР 21.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Арбузинка, Арбузинського району, Миколаївської області, громадянина України, має середню освіту, розлученого, перебуває на військовій службі на посаді стрільця 2 відділення 2 взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2024 року старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000623, відомості про яке внесені до ЄРДР 21.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України відносно ОСОБА_5 .

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.06.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) № НОМЕР_2 ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат».

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби, старший солдат ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

В свою чергу, старший солдат ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

02 липня 2023 року в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від проходження військової служби в порушення статутних вимог, без поважних причин, не з`явився з відпустки до місця служби, а саме місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 розташоване в районі АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_5 за викладених вище обставин, орган досудового розслідування обґрунтовано підозрює у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України дезертирство, нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з відпустки, вчинене в умовах воєнного стану.

20 вересня 2024 року було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 408 КК Українита відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 136, 278 КПК України було вжито заходів для його вручення останньому.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

На думку слідчого відносно ОСОБА_5 маються ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховування від органу досудового розслідування та суду;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_7 не можливо, оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він підозрюється, є тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, та те, що вказана його протиправна діяльність створює в очах інших військовослужбовців та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 неможливо так як вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному ОСОБА_5 повинен повернутися до місця мешкання, реєстрації або місця служби, тобто до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка в будь-який час може змінити своє місце розтушування, що створить умови та змогу ОСОБА_5 здійснювати вплив на свідків та переховуватися від органу досудового розслідування. З огляду на вище викладене буде неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, надасть останньому можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від свої показань.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що вказаний запобіжний захід в умовах воєнного стану, позбавляє військовослужбовця виконувати свій конституційний обов`язок, що не кореспондується із ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, в свою чергу обрання відносно підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, створить передумови для переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду. Крім, цього суд при розгляді питання про застосування вказаного запобіжного заходу повинен з`ясувати технічні можливості реалізації цього запобіжного заходу та наявність електронних засобів контролю, які передбачені для виконання даного виду запобіжного заходу, з метою забезпечення своєчасного запобігання можливим спробам підозрюваного невиконання вимог обраного відносно нього запобіжного заходу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

Також, застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою до ОСОБА_5 неможливо, оскільки, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він визнає себе винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Дійсно він добровольцем пішов служити у ЗСУ з 18.03.2022 року. Так як у нього була хронічна хвороба, яка вже заважала належним чином виконувати свої військові обов`язки, його весною 2023 року направили у лікарню на операцію, після проведення якої надали відпустку, яку він провів вдома. 02.07.2023 року він мав би повернутися у розташування військової частини, але не з`явився у ній з поважних на його думку сімейних обставин.

Так, у нього на вихованні мається дитина донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На початку повномасштабного вторгнення російських військ його дружина разом із дитиною виїхали за кордон, де і перебували до весни 2023 року. У подальшому, вони повернулися і через деякий час дружина знову хотіла поїхати за кордон. Його донька повідомила, що не хоче перебувати з матір`ю за кордоном і бажала залишитися в Україні разом із батьком. Своє бажання ОСОБА_9 обґрунтувала станом здоров`я матері (психічне захворювання), через який вона навіть боялася з останньою залишатися. Після цього, його дружина поїхала за кордон, а дитина залишилася за місцем їхнього проживання. Саме через ці обставини він вирішив залишитися вдома та бути разом із дитиною.

Про своє рішення (не повертатися до військової частини) він доповідав своєму командиру. У подальшому залишався вдома, проживав разом із донькою та неофіційно працював на будівництві. Дитину йому ні на кого залишити, є його мати, але вона похилого віку.

У жовтні 2024 року він отримав на пошті повідомлення про підозру, підписав її на вислав її назад слідчому. 05.11.2024 року йому зателефонували з місцевого відділу поліції і попрохали підійти. Він відразу з`явився до відділу поліції та йому дільничний повідомив, що він перебуває у розшуку за ст.408 КК України. Після цього, поліцейські йому дали 30 хвилин на збір речей та повідомити доньці про його майбутнє затримання. Він сходив додому, простився з донькою, подзвонив своїй матері, щоб остання доглядала за ОСОБА_9 та знову направився до відділу поліції, де його фактично затримали та перевезли до м. Миколаєва. За цей час у нього була можливість переховатися, але таких намірів у нього жодного разу не було. Він не відмовляється далі продовжити нести військову службу та навіть про це домовився із місцевим ТЦК.

Надалі переховуватися не збирається, так як у нього є донька, за яку він має дбати, є постійне місце мешкання, жодного впливу не здійснював та не збирається вчиняти будь-які кримінальні правопорушення.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що ОСОБА_5 фактично покинув розташування військової частини у зв`язку з виниклими об`єктивними сімейними обставинами. Підозрюваний не переховувався, а проживав увесь час з донькою, яку нікому більше утримувати як ОСОБА_5 .

Вважає, що прокурор під час судового засідання не довів про наявність ризиків, зазначених у ньому. Підозрюваний має сталі достатні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, тому відсутні підстави для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Взагалі ОСОБА_5 свою провину визнає та готовий далі продовжувати нести військову службу, тому у подальшому будуть підстави звільнити підозрюваного від кримінальної відповідальності.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 21.08.2023 року до ЄРДР старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі) Територіального Управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі були внесені відомості за ч.4 ст.408 КК України за фактом неповернення з відпустки у розташування військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 без поважних причин (кримінальне провадження №0000623).

21.08.2023 року заступник керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_10 прийняв постанову про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні №0000623, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , старший групи ОСОБА_3

20.09.2024 року керівник Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_16 визначив групу прокурорів для здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000623, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , старший групи ОСОБА_21 .

20.09.2024 року ОСОБА_5 старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 повідомив про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

23.09.2024 року старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 оголосив у розшук ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2024 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

05.11.2024 року ОСОБА_5 був затриманий ст. оперуповноваженим СКП ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за дорученням слідчого ОСОБА_3 . Фактично ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції о 12 год. 30 хв. 05.11.2024 року, тому саме цей час є часом затримання останнього у розумінні вимог ст.209 КПК України.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_16 .

Копію вказаного клопотання та доданих до нього матеріалів захисник та підозрюваний ОСОБА_5 отримали своєчасно (06.11.2024 року об 11 год. 00 хв.).

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Водночас, слідчий суддя зобов`язаний перевірити обґрунтованість підозри, яка містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства), § 32).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які пояснили, що вони проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка з січня 2023 року виконує бойові завдання на території Запорізької області. У вказаній військовій частині несе службу солдат ОСОБА_5 . В кінці травня 2023 року ОСОБА_5 було зроблено операцію у зв`язку з чим йому керівництво надало відпустку по 01.07.2023 року. Проте, 02.07.2023 року ОСОБА_5 до розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся і перебуває вдома, за місцем мешкання у АДРЕСА_1 ;

- матеріалами службового розслідування;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 є цілком обґрунтована. Доводи захисника та підозрюваного, заявлені на захист прав та інтересів останнього про поважні причини залишення військової частини обов`язково будуть перевірятися в ході досудового розслідування даного кримінального провадження та судового розгляду у встановленому законом порядку.

Водночас, слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор у судовому засіданні не довели, що маються достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказують останні.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначив, що маються ризики, що ОСОБА_27 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Обґрунтовуючи вказаний ризик слідчий зазначив, що він підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Таким чином, ОСОБА_5 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.

Отже існує ризик того, що ОСОБА_5 у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Крім того слід зазначити, що ОСОБА_5 прописаний на території іншої області та не має зареєстрованого місця проживання на території Запорізької області;

У судовому засіданні встановлено, що з 18.03.2022 року ОСОБА_5 добровольцем проходив військову службу в ЗСУ. У червні 2023 року ОСОБА_5 переніс операцію, у зв`язку з чим йому надали відпустку, з якої 02.07.2023 року у розташування військової частини він не прибув.

Увесь цей час ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання: у АДРЕСА_1 , проживаючи із неповнолітньою дитиною. Після отримання у жовтні 2024 року копії повідомлення про підозру, підписав та направив його до слідчого. Після того як йому повідомили працівники поліції, що він знаходиться у розшуку, він направився додому, переодягнувся, взяв необхідні речі та знову прибув по поліцейських з метою прибути до ТУ ДБР у м. Мелітополі.

Жодних доказів належних викликів ОСОБА_5 прокурор та слідчий не надали і такі не містяться у матеріалах, долучених до клопотання слідчого.

Відомостей, які б вказували, що ОСОБА_5 знав про наявність викликів до слідчого або суду та факти їх ігнорування підозрюваним, під час судового розгляду ні прокурором, ні слідчим, надано не було.

Підозрюваний має постійне місце мешкання зі своєю неповнолітньою донькою, матір якої на цей час знаходиться за кордоном і фактично відсутні особи, яки мають взяти на себе обов`язок виховання дитини. Саме через неможливість залишати неповнолітню доньку на одинці вдома, він і вирішив не повертатися до військової частини.

Докази того, що ОСОБА_5 намагався перейти лінію бойових зіткнень та потрапити на тимчасову окуповану територію або кордон України, відсутні.

На цей час підозрюваний надав показання, в яких визнав факт неприбуття до військової частини у липні 2023 року.

За таких обставин вважаю, що відсутні обґрунтовані підозри вважати, що ОСОБА_5 має намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином

Зазначаючи про цей ризик, слідчий вказав, що він підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків.Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Під час судового розгляду встановлено, що у даному кримінальному провадженні фактично слідчими допитано 2 свідків військовослужбовців військової частини, де проходив службу ОСОБА_5 . Від жодного з них не було заяв про якийсь вплив з боку підозрюваного.

Крім того, посилання слідчого, що ОСОБА_5 може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування, жодними фактами та документами не підтверджується. Навпаки, у судовому засіданні встановлено, що підозрюваний на цей час вирішує питання щодо повернення на військову службу з умовою її проходження неподалік місця свого проживання з метою подальшого утримання та виховання своєї дитини.

Щодо вчинення іншого кримінального правопорушення

Обґрунтовуючи вказаний ризик слідчий зазначив, що підозрюваний ОСОБА_5 , в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема самовільно залишив місце служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження та показань свідків можна зробити висновок про недбале ставлення ОСОБА_5 до військової служби та покладених на нього обов`язків. Своїми противоправними діями ОСОБА_5 підриває бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України.

Вказані факти свідчать про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень в т.ч. проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та інші злочини.

Вказане твердження слідчого не відповідає дійсності, так як на цей час ОСОБА_5 відсторонений від проходження військової служби, тому звісно і відсутні підстави для висновку про можливість скоєння ним злочинів, передбачених ст.ст. 407-409 КК України.

Доказів про наміри або можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, слідчим та прокурором у судовому засіданні надано не було.

За таких обставин вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого у зв`язку з недоведеністю наявності достатніх підстав вважати, що у підозрюваного ОСОБА_5 існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на який вказує слідчий та прокурор.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 194, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання старшого слідчого в ОВС першого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000623, відомості про яке внесені до ЄРДР 21.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного.

Повний текст рішення буде складено 11.11.2024 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1