УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання останнього, подане в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000617 від 02 липня 2024 року,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року (справа № 761/31189/24) в рамках кримінального провадження № 0000617 від 02 липня 2024 року, на майно, вилучене 20.08.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1.Грошових коштів на загальну суму 120 600 (сто двадцять тисяч шістсот) доларів США різними купюрами та грошових коштів на суму 64 200 (шістдесят чотири тисячі двісті) доларів США різними купюрами, що належать ОСОБА_5 ;

2.Грошових коштів у сумі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) доларів США та грошових коштів у сумі 2 000 (дві тисячі) доларів США, що належать ОСОБА_6 .

У клопотанні заявник зазначає, що арешт майна накладено необґрунтовано та безпідставно, оскільки арештовані грошові кошти належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не мають жодного відношення до кримінального провадження, при цьому одержані внаслідок законної діяльності. Також, як зазначає заявник, ОСОБА_6 підтверджує походження грошових коштів (у сумі 180 000 доларів США) отриманням їх у позику від ОСОБА_7 , а 2 000 доларів зберігались у автомобілі, яким вони користуються з чоловіком. Крім того, ОСОБА_5 передав сім`ї ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 120 600 доларів та 64 200 євро на зберігання, оскільки за місцем їх мешкання наявні належні умови. Таким чином, заявник зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що таке майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, у зв`язку із невідповідністю такого майна ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України, що в свою чергу порушує конституційні права власників такого майна, у зв`язку із чим просить скасувати такий арешт.

У судовому засіданні представник власника майна вимоги клопотання підтримав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення даного клопотання, зазначивши, що дані кошти отримані підозрюваним ОСОБА_9 внаслідок вчинення кримінального правопорушення, при цьому надав окремі матеріали кримінального провадження для підтвердження своїх доводів.

Заслухавши думку учасників процесу, проаналізувавши доводи клопотання, додані до нього матеріали, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ГСУ СБ України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000617 від 02 липня 2024 року за підозрою окремих осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Далі, як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року (справа № 761/31189/24) в рамках кримінального провадження № 0000617 від 02 липня 2024 року накладено арешт на майно, вилучене 20.08.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти (схожі на них) на загальну суму 300600 (триста тисяч шістсот) доларів США, різними купюрами; грошові кошти (схожі на них) на загальну суму 64200 (шістдесят чотири тисячі двісті) Євро, різними купюрами; грошові кошти (схожі на них) на загальну суму 2000 (дві тисячі) доларів США. При цьому такий арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Слідчий суддя звертає до уваги, що представником власника майна надано документи, які підтверджують обставини отримання ОСОБА_6 у позику від ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 180 000 доларів США. Крім того, в матеріалах клопотання наявні письмові пояснення ОСОБА_5 щодо передачі ОСОБА_6 на зберігання грошових коштів у сумі 120 600 (сто двадцять тисяч шістсот) доларів США та 64 200 (шістдесят чотири тисячі двісті) євро.

Слідчий суддя констатує, що органом досудового розслідування не надано суду належних та переконливих доказів, отриманих з моменту накладення арешту (28 серпня 2024 року), що арештоване майно (грошові кошти) має доказове значення у кримінальному провадженні та відповідає ст. 98 КПК України, а зважаючи на принцип змагальності сторін (ст. 22 КПК України), слідчий суддя вважає, що таких переконливих доказів не здобуто. Більше того, з урахуванням обсягу документів, наданих представником власника майна, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність беззаперечних підстав вважати, що арештоване майно одержане саме злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, а отже існує розумний сумнів щодо необхідності подальшого застосування, віднесення арештованого майна до такого, що відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України. В цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу на те, що доводи прокурора щодо отримання підозрюваним ОСОБА_9 у злочинний спосіб вилучених в ході згаданого обшуку коштів за місцем проживання його і дружини - ОСОБА_6 , носить характер припущень, які, за відсутності наведених належних доказів щодо протиправного походження зазначеного майна, не можуть покладатися в основу продовження здійснення обмежувальних заходів забезпечення щодо такого майна.

Більше того, слідчий суддя звертає увагу і на те, що з часу накладення арешту на майно органом досудового розслідування не здобуто достатніх доказів, які б свідчили про беззаперечну та обґрунтовану належність даного майна саме підозрюваному ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В контексті розгляду даного клопотання «обвинувачення» тлумачиться як розумна підозра вважати, що таке майно може бути доказом у даному кримінальному провадженні, що слідчий суддя вважає сумнівним на даному етапі.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає що подальше накладення арешту на зазначене майно порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У зв`язку із зазначеним, на думку слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо майна, яке є предметом клопотання, на даний час є необґрунтованими, а відтак, арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000617 від 02 липня 2024 року - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року (справа № 761/31189/24) в рамках кримінального провадження № 0000617 від 02 липня 2024 року, на майно, вилучене 20.08.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти (схожі на них) на загальну суму 300600 (триста тисяч шістсот) доларів США, різними купюрами; грошові кошти (схожі на них) на загальну суму 64200 (шістдесят чотири тисячі двісті) Євро, різними купюрами; грошові кошти (схожі на них) на загальну суму 2000 (дві тисячі) доларів США.

Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 25 жовтня 2024 року о 15 годині 40 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1