ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/873/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2208/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0004499 від 18.11.2018 за частиною 2 статті 185 КК України, № 0000049 від 10.01.2020 за частиною 2 статті 185 КК України, № 0002405 за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 186 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 21 листопада 2024 року включно, визначено суму застави у розмірі 60 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, при внесенні якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти з покладенням на обвинуваченого наступних обов`язків: -прибувати до суду, на першу вимогу; -не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; -повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; -здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; -утримуватися від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням під вартою, зменшити розмір застави, оскільки наявний розмір застави практично не змінювався за час перебування в слідчому ізоляторі.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що майже два роки перебуває під вартою, звертає увагу на невідповідність показань потерпілої за епізодом грабежу, у зв`язку із чим, судом несправедливо було застосовано запобіжний захід та визначено дуже великий розмір застави. Слідчий та прокурор мали правильно оцінити діяння саме за статтею 185 КК України, то всі судові рішення могли б бути більш м`якими. Стаття 186 КК України інкримінована несправедливо. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про його особи та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги зміст пред`явленого обвинувачення. Щодо доводів ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію діяння органом досудового розслідування за частиною 4 статті 186 КК України, слід зазначити, що перевіряючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, показанням свідків, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження, за результатами якого можливо зробити висновок щодо наявності чи відсутності складу конкретного кримінального правопорушення.

На даній стадії провадження, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, у зв`язку із чим доводи обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації діяння є передчасними та їм має бути надана оцінка судом першої інстанції під час ухвалення остаточного рішення по справі. З наведених підстав, колегія суддів не має процесуальної можливості надати оцінку показанням потерпілої та свідків у кримінальному провадженні. Висновки суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, є мотивованими, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вже притягався раніше до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, на даний час обвинувачується також у вчиненні ряду корисливих злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 185 КК України.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Судом першої інстанції враховано, що по епізодам, які інкримінуються ОСОБА_6 , та які надійшли у провадження суду після постановлення ухвали Харківського апеляційного суду про направлення за підсудністю, свідки не допитувались, лише було досліджено письмові докази, у зв`язку із чим ризик впливу на учасників провадження зберігається. Суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, які б гарантували його належну процесуальну поведінку у випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів. З матеріалів провадження встановлено, що ухвалою суду від 27.08.2024 кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0000798 від 01.03.2019,№ 0000036 від 18.03.2019, № 0000032 від 04.01.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185 КК України, закрито на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Крім того, звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України, у зв`язку із закінчення строків давності по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0002140 від 04.06.2019, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, та продовжено розгляд об`єднаних кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 185 КК України. Враховуючи наведені обставини, що характеризують особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції не вбачає підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, судом першої інстанції визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої відповідає тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому. Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Та обставина, що розмір застави протягом 1 року та 10 місяців не змінюється, на що звертає увагу обвинувачений, не вказує на необгрунтованість такого розміру застави. Чинні норми КПК України не визначають обов`язку для суду при продовженні запобіжного заходу зменшувати розмір застави після спливу певного періоду, оскільки для такого висновку слід ураховувати конкретні обставин справи. Визначений судом розмір застави не є максимальним для даної категорії злочинів, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Саме перспектива втрати застави у випадку неявки обвинуваченого у судове засідання чи недотримання інших процесуальних обов`язків буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання переховуватися від суду. Доводи обвинуваченого щодо стану його здоров`я та неможливості пройти відповідне лікування в умовах слідчого ізолятора, про що ОСОБА_6 повідомив під час судового засідання суду апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження, оскільки стороною захисту не надано доказів щодо його незадовільного стану здоров`я, який би перешкоджав утриманню обвинуваченого під вартою, та не підтверджено, що саме є перешкодою для отримання ОСОБА_6 необхідного лікування в слідчому ізоляторі.

З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу чи зменшення розміру застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: