У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/539/21

№ 1-кп/183/343/24

01 листопада 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000272 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого директором ТОВ «Теплотрансзбут», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2021 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. ст. 191 КК України, а саме у зловживанні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, вчинене повторно.

06.06.2024 року прокурором змінено обвинувачення, шляхом вручення обвинувального акту у новій редакції за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, відповідно до якого ОСОБА_9 обвинувачується у зловживанні повноваженнями, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 , обвинувачується у тому, що 24.10.2017 року у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Теплотрансзбут», код ЄРДПОУ 41679226. Основний вид діяльності ТОВ «Теплотрансзбут» є: постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, для здійснення якого в Дніпропетровській обласній Державній адміністрації отримано відповідні ліцензії № 209-теп від 26.10.2017 на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії.

Засновником, кінцевим беніфіциарним власником та директором зазначеного підприємства є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто останній контролює й одноосібно приймає рішення від імені юридичної особи ТОВ «Теплотрансзбут» ().

Згідно наказу № 1к ОСОБА_9 обіймає посаду директора ТОВ «Теплотрансзбут» починаючи з 24.10.2017 по теперішній час. Отже, останній, обіймає посаду пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих функцій та, згідно примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою.

Згідно вимог ст. 65 Господарського кодексу України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Відповідно Статуту ТОВ «Теплотрансзбут», директор ОСОБА_9 у межах своєї компетенції має право розпоряджатись майном та грошовими коштами даного підприємства, укладати угоди, контракти, видавати довіреності з правом подальшої передовірю, відкривати у банках поточні та інші рахунки в національній та іноземній валюті, укладати трудові договори (контракти), визначати умови оплати праці працівників ТОВ «Теплотрансзбут», організовувати ведення бухгалтерського обліку та подання звітності до відповідних контролюючих органів, тощо.

Згідно ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України ОСОБА_9 , будучи директором ТОВ «Теплотрансзбут» зобов`язаний добросовісно і розумно діяти в інтересах підприємства, не перевищувати своїх повноважень та не зловживати правами у будь якій формі, не вчиняти та не допускати вчинення дій, наміром яких є завдання шкоди іншим особам.

Під час виконання обов`язків директора підприємства, яке має необхідні ліцензії й потрібні дозвільні документи для здійснення діяльності пов`язаної із виробництвом теплової енергії та надання послуг з теплопостачання, отримавши необхідні знання й досвід з виробництва теплової енергії, у тому числі на установках з використанням альтернативних джерел енергії, тобто ОСОБА_9 , як керівник ТОВ «Теплотрансзбут», був обізнаний про економічну ефективність при виробництві теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, замість суттєво затратного, традиційного способу виробництва теплової енергії - із використанням природного газу. Поряд з наведеним економічним ефектом, останній також був обізнаний про норми та правила якими регулюється порядок встановлення тарифів (цін) на теплову енергію та обставини, що впливають на їх розмір.

У подальшому, приблизно на початку 2018 року (більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені) ОСОБА_9 стало відомо про проведення, з боку комунального підприємства «ДОФЛ «Солоний лиман» тендеру, на закупівлю послуг з теплопостачання, гарячої води та технічної води з використанням альтернативного виду палива. Незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, у директора ТОВ «Теплотрансзбут» ОСОБА_9 виник прямий умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут» шляхом зловживання своїми повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут» використання, всупереч інтересам ТОВ «Теплотрансзбут» ним, як директором, своїх повноважень, що полягало у отриманні бюджетних коштів, шляхом постачання бюджетній установі пари гарячої, води та пов`язаної продукції по завищеним тарифам, чим в подальшому державним інтересам спричинено тяжкі наслідки.

Так, 02.02.2018 директор ТОВ «Теплотрансзбут» ОСОБА_9 уклав договір № 01/02-2018 з ТОВ «Стройтеплосервіс» директором якого є ОСОБА_10 щодо оренди котельного обладнання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , тобто в безпосередній близькості із вказаним замовником.

Відповідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету встановлюються на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів, в тому числі для комунального підприємства «ДОФЛ «Солоний лиман».

Тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії.

Середньозважені тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифи на транспортування та постачання теплової енергії, опубліковані на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, станом на 25 число останнього місяця кожного кварталу, використовуються суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для розрахунку тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії на наступний квартал.

Для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання».

Якщо уповноважений орган протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви не встановлює розмір тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті, або не надає вмотивовану відмову у його встановленні, вважається, що суб`єкту господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, встановлено розмір тарифу, розрахований таким суб`єктом господарювання відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті та поданий у заяві. Копія заяви (опису документів) з відміткою про дату їх надходження є підтвердженням подання уповноваженому органу заяви та розрахунків розміру тарифу.

У зв`язку із тим, що устаткування ТОВ «Теплотрансзбут» для виробництва теплової енергії відноситься до установок з використанням альтернативних джерел енергії, суб`єкту господарювання не встановлювався тариф на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, а КЗ «ДОФЛ «Солоний Лиман» (КП «ДОФЛ «Солоний Лиман») повністю фінансується із бюджету Дніпропетровської обласної ради - тарифи на теплову енергію для ТОВ «Теплотрансзбут» повинен встановлюватись на рівні 90% середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів.

При цьому, враховуючи той факт, що на території с. Новотроїцьке, Новомосковського району, Дніпропетровської області відсутні інші потужності котельного обладнання, які б дозволяли виробляти теплову енергію з використанням альтернативних джерел енергії та транспортувати її, ТОВ «Теплотрансзбут» відносилось до суб`єктів природної монополії, значення якого наведено в ст. 1 Закону України «Про природні монополії». Так, суб`єктом природної монополії є суб`єкт господарювання (юридична особа) будь-якої форми власності, який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії. В свою чергу, природна монополія це стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв`язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб`єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв`язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про природні монополії», згідно з цим Законом регулюється діяльність суб`єктів природних монополій у сфері транспортування теплової енергії. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про природні монополії», державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону з особливостями, встановленими законом. Рішення щодо застосування стимулюючого регулювання у відповідній сфері приймається органом, який здійснює державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, суб`єктів господарювання на суміжних ринках у сфері комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, за погодженням з центральним органом виконавчої влади з питань формування політики у відповідній галузі та центральним органом виконавчої влади, що відповідає за реалізацію державної цінової політики.

Разом з тим, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про природні монополії» визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції у сферах природних монополій здійснюється Антимонопольним комітетом України відповідно до його компетенції.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про природні монополії», суб`єкти природних монополій серед іншого зобов`язані:

дотримуватися встановленого порядку ціноутворення показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках;

вести окремий бухгалтерський облік за кожним видом діяльності, що підлягає ліцензуванню;

забезпечувати на недискримінаційних умовах реалізацію вироблених ними товарів споживачам, а також не чинити перешкод для реалізації угод між виробниками, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, та споживачами;

надавати органам, які регулюють їх діяльність, документи та інформацію, необхідні для виконання цими органами своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені відповідними органами;

забезпечувати посадовим особам органів, які регулюють їх діяльність, доступ до документів та інформації, необхідних для здійснення цими органами своїх повноважень, а також до об`єктів, устаткування та земельних ділянок, що є у їх власності або у користуванні;

надавати на вимогу органів місцевого самоврядування інформацію про наявні потужності із забезпечення об`єктів будівництва та інженерні мережі (споруди).

Однак, ОСОБА_9 , будучи директором ТОВ «Теплотрансзбут», не дотримувався зазначених вимог антимонопольного законодавства, так як усвідомлював те, що це може зашкодити доведенню його прямого умислу до кінця.

Водночас, реалізовуючи свій прямий умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут» шляхом зловживання своїми повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут» використання, всупереч інтересам ТОВ «Теплотрансзбут» ним, як директором, своїх повноважень, у лютому 2018 року ОСОБА_9 , будучи обізнаним з вимогами ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» та вказаних вище вимог антимонопольного законодавства, діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїми повноваженнями з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут», користуючись відсутністю встановлених тарифів щодо вироблення теплової енергії з використанням альтернативних джерел енергії, направив до Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області для затвердження лист, із розрахунком тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для бюджетних установ та інших суб`єктів господарської діяльності, яка надається ТОВ «Теплотрансзбут», в якому у порушення вимог ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», зазначено завищену суму тарифу на теплову енергію.

Виконавчим комітетом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за результатами розгляду листа директора ТОВ «Теплотрансзбут» прийнято рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, яка надається ТОВ «Теплотрансзбут» № 11 від 13.03.2018, яким затверджено наданий ОСОБА_9 розрахунок тарифу на теплову енергію її виробництво, транспортування та постачання для бюджетних установ та інших суб`єктів господарювання, яка надається ТОВ «Теплотрансзбут». А саме, тариф на теплову енергію для надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання бюджетним установам та іншим суб`єктам господарювання у розмірі 1640,80 грн. (без урахування ПДВ) за 1 Гкал., у тому числі: виробництво 1535,71 грн., транспортування 76,62 грн. та постачання 28,47 грн., всього 1968,96 грн. за 1 Гкал теплової енергії.

В подальшому ОСОБА_9 усвідомлюючи, що вищезазначені тарифи значно завищені та встановлені без врахування того, що виробництво теплової енергії здійснюватиметься на установках з використанням альтернативних джерел енергії шляхом використання альтернативних видів палива та без врахування вимог антимонопольного законодавства, приховуючи той факт, що ТОВ «Теплотрансзбут» є монополістом у відповідній сфері надання послуг, подав тендерну пропозицію щодо участі у тендері, який проводив КП ДОФЛ «Солоний лиман» () через систему закупівель «Прозоро» № ДК 021:20-8, за результатами якого, відповідно протоколу засідання тендерного комітету від 03.04.2018 - ТОВ «Теплотрансзбут» визнано переможцем відкритих торгів за предметом закупівлі на послуги з теплопостачання, гарячої води та технічної води та прийнято рішення про намір укладення відповідного договору. Враховуючи зазначене, між директором ТОВ «Теплотрансзбут» ОСОБА_9 та директором КП ДОФЛ «Солоний лиман» ОСОБА_11 укладено договір № 94/18 «Про послуги з теплопостачання, гарячої води та технічної води» до будівлі, яка належить КП ДОФЛ «Солоний лиман» та розташована за адресою: вул. Герасименка, 94, с. Новотроїцьке, Новомосковського району Дніпропетровської області, у період з 16.04.2018 року по 31.12.2018 року із ціною на вказані послуги у розмірі 5 296 502,40 грн. А також, додаткову угоду № 1, якою внесено зміни до п.3.1 розділу 3 договору, а саме змінено суму договору на 5 250 175,83 грн.

На підставі поданих розрахунків директора ТОВ «Теплотрансзбут» ОСОБА_9 , ціна на постачання теплової енергії на користь КП ДОФЛ «Солоний лиман», визначалась як під час укладання вказаного договору, так і під час прийняття рішення виконавчим комітетом Знаменівської сільської ради № 11 від 13.03.2018, всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» та ст. ст. 1, 4, 5, 10 Закону України «Про природні монополії».

На підставі викладеного, діючи по визначеному алгоритму, спрямованому на доведення свого прямого умислу до кінця, директор ТОВ «Теплотрансзбут» ОСОБА_9 на виконання умов договору № 94/18 від 16.04.2018 та додаткових угод до нього, протягом квітня-грудня 2018 року реалізовував теплову енергію по завищеним тарифам.

Для доведення свого прямого умислу до кінця, діючи умисно, з корисливих мотивів, по заздалегідь визначеному алгоритму, основною метою якого було одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут», ОСОБА_9 усвідомлюючи, що розраховані ним ціни, за вироблення, транспортування та постачання теплової енергії значно завищено та вони затверджені для загального кола суб`єктів, без врахування використання альтернативних видів палива при виробленні теплової енергії, а також без врахування вимог антимонопольного законодавства, подав до КП «ДОФЛ «Солоний Лиман», платіжні доручення № 191 від 22.05.2018, № 291 від 23.06.2018, № 3 від 27.07.2018, № 69 від 09.08.2018, № 175 від 07.09.2018 та № 178 від 13.09.2018, на підставі яких у подальшому Замовником на рахунок ТОВ «Теплотрансзбут» перераховано грошові кошти на загальну суму 5 451 839,76 грн.

Поряд з цим, відповідно ч. 10 та ч. 12 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання» середньозважені тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифи на транспортування та постачання теплової енергії, опубліковані на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, станом на 25 число останнього місяця кожного кварталу, використовуються суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для розрахунку тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії на наступний квартал. У разі, якщо уповноважений орган не встановлює розмір тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті, вважається, що такому суб`єкту господарювання, встановлено розмір тарифу, який розрахований таким суб`єктом господарювання відповідно до частини четвертої та/або п`ятої ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання».

Враховуючи вищезазначені вимоги передбачені для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, ОСОБА_9 поряд із зобов`язанням розрахувати тариф, який дорівнює 90 % від середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, був також зобов`язаний перераховувати та подавати на затвердження до уповноваженого органу розрахунок тарифу на теплову енергію та тарифу на виробництво теплової енергії на наступний квартал.

Тобто, ОСОБА_9 , будучи службовою особою юридичної особи приватного права, являючись директором ТОВ «Теплотрансзбут», з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут», використав всупереч інтересам очолюваного ним товариства свої повноваження та вчинив умисні послідовні дії спрямовані на затвердження завищених тарифів, котрі використано КП «ДОФЛ «Солоний Лиман» під час виконання зобов`язань з оплати послуг з теплопостачання, внаслідок чого, за надані послуги з вироблення, транспортування та постачання теплової енергії на рахунок ТОВ «Теплотрансзбут» неправомірно перераховано зайві бюджетні кошти на загальну суму 947 685,16 грн., що у 1075 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до п. 4 Примітки до ст. 364 КК України відноситься до тяжких наслідків, що спричинені Дніпропетровській обласній раді.

Крім того, директор ТОВ «Теплотрансзбут» ОСОБА_9 , продовжуючи займатися злочинною діяльністю, розуміючи що у останнього здійснилася частина запланованих ним злочинних дій спрямованих на одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут» за надання послуг з теплопостачання КП «ДОФЛ «Солоний лиман» за договором від 16.04.2018, та що у останнього вийшло завищити тарифи на теплову енергію, і розуміючи, що з боку комунального підприємства «ДОФЛ «Солоний лиман» буде знову проводитися у кінці 2018 року відповідний тендер, так як будівля КП «ДОФЛ «Солоний лиман» повинна отримувати теплову енергію протягом усього року, у ОСОБА_9 знову виник прямий умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут» шляхом зловживання своїми повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут» використання, всупереч інтересам ТОВ «Теплотрансзбут» ним, як директором, своїх повноважень, що полягало у отриманні бюджетних коштів, шляхом постачання бюджетній установі пари гарячої, води та пов`язаної продукції по завищеним тарифам, чим в подальшому державним інтересам спричинено тяжкі наслідки.

У серпні 2018 року з метою реалізації свого прямого умислу, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 підготував документи з розрахунками для коригування тарифу на теплову енергію, яка надається ТОВ «Теплотрансзбут», додавши до них затверджене виконавчим комітетом Знаменівської сільської радою рішення №11 від 13.03.2018 з тарифом на теплову енергію та подав їх у подальшому до Піщанської сільської ради для затвердження.

На підставі інформації наданої ОСОБА_9 у своєму листі та додатків до нього вих. №0004/08-18 від 06.08.2018, виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, прийнято рішення «Про коригування тарифів на теплову енергію, ТОВ «Теплотрансзбут» № 2 від 21.08.2018, яким затверджено наданий ОСОБА_9 розрахунок тарифу на теплову енергію її виробництво, транспортування та постачання для бюджетних установ та інших суб`єктів господарювання, яка надається ТОВ «Теплотрансзбут». А саме, тариф на теплову енергію для надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання бюджетним установам та іншим суб`єктам господарювання у розмірі 1902,73 грн. (без урахування ПДВ) за 1 Гкал., у тому числі: виробництво 1535,71 грн., транспортування 338,55 грн. та постачання 28,47 грн., всього 2283,28 грн за 1 Гкал теплової енергії.

В подальшому ОСОБА_9 усвідомлюючи, що вищезазначені відкориговані тарифи теж значно завищені, подав тендерну пропозицію щодо участі у тендері, який проводив КП ДОФЛ «Солоний лиман» () через систему закупівель «Прозоро» № ДК 021:20-8, за результатами якого відповідно протоколу засідання тендерного комітету від 06.02.2019 - ТОВ «Теплотрансбут» визнано переможцем відкритих торгів за предметом закупівлі на послуги з теплопостачання, гарячої води та технічної води та прийнято рішення про намір укладення відповідного договору. Враховуючи зазначене, між директором ТОВ «Теплотрансзбут» ОСОБА_9 та директором КП ДОФЛ «Солоний лиман» ОСОБА_11 укладено договір № 36/19 «Про послуги з теплопостачання, гарячої води та технічної води» до будівлі, яка належить КП ДОФЛ «Солоний лиман» та розташована за адресою: вул. Герасименка, 94, с. Новотроїцьке, Новомосковського району Дніпропетровської області, у період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року із ціною на вказані послуги у розмірі 10 731 416,00 грн. А також, додаткову угоду № 5, якою внесено зміни до п.3.1 розділу 3 договору, а саме змінено суму договору на 10 054 252,88 грн., змінено обсяг надання послуг на 4 403,425 Гкал., а також сторони домовилися розірвати вказаний договір та вважати останнім днем надання послуг з теплопостачання 04.10.2019.

На підставі поданих розрахунків директора ТОВ «Теплотрансбут» ОСОБА_9 , ціна на постачання теплової енергії на користь КП ДОФЛ «Солоний лиман», визначалась як під час укладання вказаного договору, так і під час прийняття рішення виконавчим комітетом Піщанської сільської ради № 2 від 21.08.2018.

На підставі вищезазначеного, діючи по визначеному алгоритму, спрямованому на доведення прямого умислу до кінця, директор ТОВ «Теплотрансзбут» ОСОБА_9 на виконання умов договору № 36/19 від 18.02.2019, додаткових угод до нього, протягом лютого-червня 2019 року реалізовував теплову енергію по завищеним тарифам, всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» та ст. ст. 1, 4, 5, 10 Закону України «Про природні монополії».

Для доведення свого прямого умислу до кінця, діючи умисно, ОСОБА_9 усвідомлюючи, що розраховані ним ціни, за вироблення, транспортування та постачання теплової енергії - значно завищено, подав до КП «ДОФЛ «Солоний Лиман», платіжні доручення № 58 від 20.02.2019, № 65 від 21.02.2019, № 75 від 25.02.2019, № 88 від 14.03.2019, № 125 від 27.03.2019, № 132 від 11 квітня 2019 року, № 145 від 17.04.2019, № 147 від 23.04.2019, № 218 від 14.04.2019, № 267 від 22.04.2019, № 348 від 28.05.2019, № 420 від 19.06.2019, № 459 від 25.06.2019 на підставі яких у подальшому Замовником на рахунок ТОВ «Теплотрансзбут» перераховано грошові кошти на загальну суму 7 568 062,14 грн.

Поряд з цим, відповідно ч. 10 та ч. 12 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання» середньозважені тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також тарифи на транспортування та постачання теплової енергії, опубліковані на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, станом на 25 число останнього місяця кожного кварталу, використовуються суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для розрахунку тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії на наступний квартал. У разі, якщо уповноважений орган не встановлює розмір тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті, вважається, що такому суб`єкту господарювання, встановлено розмір тарифу, який розрахований таким суб`єктом господарювання відповідно до частини четвертої та/або п`ятої ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання».

Враховуючи вищезазначені вимоги передбачені для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, ОСОБА_9 поряд із зобов`язанням розрахувати тариф, який дорівнює 90 % від середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, був також зобов`язаний перераховувати та подавати на затвердження до уповноваженого органу розрахунок тарифу на теплову енергію та тарифу на виробництво теплової енергії на наступний квартал.

Тобто, ОСОБА_9 , будучи службовою особою юридичної особи приватного права, являючись директором ТОВ «Теплотрансзбут», з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Теплотрансзбут», використав всупереч інтересам очолюваного ним товариства свої повноваження та вчинив умисні послідовні дії спрямовані на затвердження завищених тарифів, котрі використано КП «ДОФЛ «Солоний Лиман» під час виконання зобов`язань з оплати послуг з теплопостачання, внаслідок чого, за надані послуги з вироблення, транспортування та постачання теплової енергії на рахунок ТОВ «Теплотрансзбут» неправомірно перераховано зайві бюджетні кошти на загальну суму 757 923,91 грн., що у 789 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до п. 4 Примітки до ст. 364 КК України відноситься до тяжких наслідків, що спричинені Дніпропетровській обласній раді.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_9 в остаточній редакції органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.364-1 КК України, а саме як зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Тобто, ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, кримінальне провадження за яким здійснюється у формі приватного обвинувачення (п.1 ч.1 ст.477 КПК України).

Судом роз`яснено учасникам судового розгляду вимоги кримінального процесуального закону, зокрема ч. 4 ст. 26 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим кодексом, його представника, від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

В судовому засіданні, представник потерпілого ОСОБА_6 , посилаючись на постанову Верховного Суду від 03.07.2017 року за № 288/1158/16-К, зазначила, що вона, як представник Дніпропетровської обласної ради, уповноважена заявити, що вони не підтримують початкову редакцію обвинувального акту, не підтримують змінений обвинувальний акт, водночас не відмовлятися від притягнення до відповідальності ОСОБА_9 . Тобто їх позиція не вчиняти жодних юридично значущих дій, що на їх думку, не заборонено законом. Цивільний позов просила залишити без розгляду.

Прокурор в судовому засіданні заявив про те, що проти закриття кримінального провадження не заперечує, оскільки, обвинувальний акт в останній редакції, має форму приватного обвинувачення, а тому за такої позиції представника потерпілого вважає, що кримінальне провадження може бути закрито.

Захисник ОСОБА_7 зазначила, що на переконання сторони захисту у представника потерпілого не було підстав змінювати обвинувачення з ч.5 ст.191 КК України на ч.2 ст.364-1 КК України, оскільки відповідно до вимог КПК приватне обвинувачення може бути порушене виключно за заявою потерпілого, такої заяви під час судового розгляду представником потерпілого не надавалось, за таких обставин просить питання щодо закриття кримінального провадження за ч.2 ст.364-1 КК України вирішити на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_12 підтримав свою колегу.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав своїх захисників.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно зі ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

Якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Прокурором, а як наслідок, і судом, були виконані вищевказані вимоги кримінального процесуального закону.

Щодо позиції сторони захисту про те, що суд не мав приймати новий обвинувальний акт, оскільки приватне обвинувачення може бути порушене виключно за заявою потерпілого, а такої заяви під час судового розгляду представником потерпілого не надавалось, суд вважає, що така позиція не ґрунтується на вимогах закону, виходячи з наступного.

Статтями 129, 131-1 Конституції України передбачено, що конституційною функцією прокурора і засадою судочинства є підтримання прокурором публічного обвинувачення в суді.

Кримінальне процесуальне законодавство оперує поняттям «державне обвинувачення», яке, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України, є процесуальною діяльністю прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Пункт 1 ч. 1 ст. 2 Закону України № 1697-VII «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року серед функцій прокуратури визначає підтримання державного обвинувачення в суді.

Отже, термінологія Конституції України та галузевого кримінального процесуального законодавства відрізняється визначенням такої функції прокуратури, як підтримання обвинувачення в суді.

Однак захист інтересів особи та суспільства, які постраждали під час вчинення кримінального правопорушення, що визначено ст. 2 КПК України як завдання кримінального провадження, є основною метою діяльності органів прокуратури, яку закріплено в Конституції України як підтримання публічного обвинувачення в суді.

Водночас термінологічна колізія в частині конституційно-правового та галузевого визначення функції прокуратури може бути пояснена гармонізацією конституційно-правового регулювання функціонування органів прокуратури з відповідними міжнародними стандартами.

Так, згідно з п. 12 Керівних принципів ООН щодо ролі обвинувачів, ухвалених VIII Конгресом ООН з профілактики злочинності і поводження з порушниками (27 серпня 7 вересня 1990 р.), при виконанні своїх обов`язків обвинувачі захищають державні інтереси, діють об`єктивно, належним чином враховують положення підозрюваного та жертви і звертають увагу на всі обставини, що мають відношення до справи, незалежно від того, вигідні або невигідні вони для підозрюваного. Тож, державні інтереси з огляду на концепцію загального інтересу, прав і свобод людини, по суті є тотожними публічним інтересам.

Відповідно до п. 1 Рекомендації REC (2000) 19-го Комітету Міністрів державам-членам «Про роль служби публічного обвинувачення в системі кримінальної юстиції» (Ухвалена Комітетом міністрів 6 жовтня 2000 року на 724-му засіданні заступників міністрів), публічні обвинувачі це державний орган, який від імені суспільства й у суспільних інтересах забезпечує правозастосування в разі, якщо порушення закону має наслідком кримінальне покарання, з урахуванням, з одного боку, прав особи, а з другого потрібної дієвості системи кримінальної юстиції.

Зважаючи на визначення приватного обвинувачення як інституту кримінального процесуального права, спрямованого на захист суто особистих інтересів потерпілого, такий вид обвинувачення не може бути ототожнений із публічним, в тому числі з державним обвинуваченням.

Специфіка здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення регламентується главою 36 КПК України. Так, особливостями кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є:

1) підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, вичерпний перелік яких закріплено в ст. 477 КПК України (ч. 4 ст. 26, ч. 1 ст. 478 КПК України);

2) відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника, від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження (ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Отже, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, як свідчить зміст глави 36 КПК України, має особливість стосовно початку такого провадження та його завершення. Жодних інших особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення ані главою 36 КПК України, ані іншими положеннями КПК України не передбачено. Тобто після того, як кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, що міститься у переліку таких правопорушень у ст. 477 КПК України, задіюється державно-владний ресурс органів досудового розслідування та прокуратури, який слугує подальшою рушійною силою здійснення досудового розслідування та підтримання обвинувачення під час судового розгляду.

Таким чином, визначений КПК України процесуальний порядок здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за своєю правовою природою є приватно-публічним різновидом кримінального провадження і його варто розглядати як диференціацію форми такого провадження у межах загальної його форми, врегульованої КПК України.

Обвинувачення може підтримуватися потерпілим та/або його представником лише у випадках передбачених ч. 3 ст. 338 КПК України (зміна прокурором обвинувачення в суді) та ч. 2 ст. 340 КПК України (відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення). Такий висновок корелює з п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України щодо віднесення до сторони обвинувачення потерпілого, його представника та законного представника тільки у випадках, установлених КПК України, та з п. 4 ч. 3 ст. 56 КПК України, згідно з яким під час судового провадження потерпілий має право підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Водночас ч. 5 ст. 340 КПК України передбачає, що у випадку висловлення потерпілим згоди на підтримання обвинувачення в суді, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.

Тлумачення норм КПК України в їх системному зв`язку дозволяє дійти висновку про те, що варто розрізняти поняття «кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення» та «підтримання потерпілим приватного обвинувачення».

Якщо під «кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення» слід розуміти провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, з числа перелічених у ч. 1 ст. 477 КПК України та здійснюється в загальному порядку, передбаченому КПК України, то підтримання потерпілим приватного обвинувачення здійснюється лише у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Тобто, кримінальне провадження, здійснюване на підставі ч. 5 ст. 340 КПК України, є окремою формою кримінального провадження, особливостями якої є:

1) підтримання обвинувачення потерпілим в суді;

2) відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника від обвинувачення, є безумовною підставою для закриття кримінального провадження (ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство встановлює, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється за обов`язкової участі сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК України (ч. 2 ст. 318 КПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 36 КПК України, участь прокурора в суді є обов`язковою, крім випадків, передбачених КПК України (таким випадком є відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення).

Частина 2 ст. 318 та ст. 324 КПК України також не містять винятків, за яких участь прокурора була б не обов`язковою, так само як не містить таких винятків і глава 36 КПК України, яка встановлює порядок здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Крім того, ст. 5 Закону № 1697-VII закріплює положення, що функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами.

Виконання стороною обвинувачення процесуального обов`язку щодо досудового розслідування кримінального правопорушення у провадженнях у формі приватного обвинувачення та підтримання державного обвинувачення у суді є гарантією реалізації засад рівності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні їх переконливості перед судом, передбачених ст. 22 КПК України.

Також, чинним КПК України не урегульований процесуальний порядок передання матеріалів кримінального провадження від прокурора до потерпілого у справах приватного обвинувачення з метою надання їх суду для дослідження та ухвалення законного, обґрунтованого та мотивованого судового рішення. Відтак втрачається сенс збирання доказів прокурором у стадії досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вважає, що в тих випадках, коли усне слухання справи оцінюється як сприятливий фактор для судового рішення за «будь-яким кримінальним обвинуваченням» особи і в тих випадках, коли, отримавши адекватну можливість бути присутнім на судовому засіданні, захист не відмовився від неї, то присутність в суді прокурора, як правило, є необхідним, щоб уникнути законних сумнівів, які можуть виникнути щодо неупередженості суду (рішення ЄСПЛ у справах «Карелін проти Росії», заява № 926/08, п.76; «Озеров проти Росії», заява № 64962/01, пп. 52-54).

Відсутність прокурора під час судового розгляду кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, свідчить:

1) про відсутність сторони обвинувачення (адже, потерпілий згідно з главою 36 КПК України не уповноважений підтримувати обвинувачення, а враховуючи його правовий статус, він і фактично неспроможний ефективно здійснювати збирання доказів та підтримувати обвинувачення самостійно);

2) про порушення засад рівності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

3) про відсутність балансу приватних та публічних інтересів у таких кримінальних провадженнях.

У зв`язку з цим участь прокурора у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є додатковою правовою гарантією забезпечення прав потерпілого у кримінальному провадженні, а також сприяє повному, всебічному та об`єктивному розгляду справи.

Таку позицію висловила Велика Палата у своїй Постанові від 26 червня 2019 року по справі № 404/6160/16-к розшифрувавши, що таке приватне та публічне обвинувачення, його природа та ознаки, а також роль прокуратури у кожному з них, зробивши наступні висновки:

1) участь прокурора у судовому розгляді кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, врегульованому приписами глави 36 КПК України, належить до функції підтримання публічного обвинувачення;

2) процесуальний порядок здійснення кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення за правовою природою є приватно-публічною формою обвинувачення і не виключає повноважень прокурора щодо здійснення ним функцій процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення в суді, крім повноваження ініціювати кримінальне провадження за відсутності заяви потерпілого про злочин;

3) участь прокурора під час судового розгляду кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення як гарантія забезпечення засад рівності та змагальності, а також захисту прав та законних інтересів потерпілого, є обов`язковою, крім випадку, коли прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, а потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді (ч. 5 ст. 340 КПК України).

Виходячи з вищевикладеного, позиція сторони захисту щодо того, що прокурор в ході судового розгляду не мав повноважень змінити публічне обвинувачення на приватне, не ґрунтується на вимогах закону.

Проаналізувавши позицію представника потерпілого, яка зазначила, що їх позиція «не вчиняти жодних юридично значущих дій», колегія суддів вважає її неоднозначною.

Водночас, надаючи оцінку такій позиції, колегія дійшла до наступних висновків.

Підтримання обвинувачення (чи то публічного, чи то приватного) означає процесуальну діяльність прокурора, потерпілого, його представника в доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин.

Тобто, підтримання обвинувачення у формі бездіяльності, діючим кримінальним процесуальним законом не передбачена.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення тягне за собою закриття кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Таким чином, позиція представника потерпілого щодо «не вчинення жодних юридично значущих дій», розцінюється судом як відмова від підтримання приватного обвинувачення.

Позиція прокурора про те, що він не заперечує проти закриття провадження у даній справі, оскільки у нього відсутні повноваження підтримувати державне обвинувачення у кримінальному провадженні, яке має статус приватного обвинувачення, яке, в свою чергу, не підтримує представник потерпілого, також не може бути сприйнята судом як вчинення процесуальної діяльності прокурора, в доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Відповідно до ч.7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п.7 ч. 1 ст.284 цього Кодексу виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

За наведених обставин, враховуючи добровільну відмову представника потерпілого ОСОБА_6 від підтримання приватного обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст. 364-1 КК України, що є правом виключно потерпілого, колегія суддів вважає можливим закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України.

Крім того, враховуючи те, що представник потерпілого просив залишити без розгляду заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1 705 609 гривень 07 копійок, колегія суддів вважає за необхідне цивільний позов залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 314, 369, 372, 474, 477 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Кримінальне провадження № 0000272 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2018 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відмовою представника потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.

Цивільний позов Дніпровської обласної ради до ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Повний текст ухвали оголошено 05 листопада 2024 року о 16 годині 10 хвилин.

Ухвала про закриття кримінального провадження може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3