Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 644/2579/24
Провадження № 1-кп/644/561/24
ВИРОК

Іменем України

25 вересня 2024 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.10.2022 року за №0003077, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження радгосп Комсомолець Сватівського району Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працює на посаді агронома МПП «Агротехсервіс», раніше не судимого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , що фактично проживав за адресою АДРЕСА_2 , обвинуваченого за ч.4 ст. 111-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

У період з 26.02.2022 по 10.09.2022 територія Куп`янського району Харківської області була окупована збройними підрозділами держави-агресора рф.

Громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території тимчасово окупованого з 24.02.2022 Куп`янського району Харківської області, у чітко невстановлений час, маючи злочинний умисел, направлений на передачу матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора вчинив протиправні дії за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , працюючи на посаді агронома МПП «Агротехсервіс», перебуваючи на території с. Василенкове Куп`янського району Харківської області, діючи добровільно, на початку квітня 2022 року, більш точний час не встановлено, перебуваючи на території с. Василенкове Куп`янського району Харківської області, діючи узгоджено з військовослужбовцями рф, залучивши працівників МПП «Агротехсервіс», використовуючи техніку вищевказаного підприємства, організував процес перевезення бетонних блоків з метою подальшого спорудження з них блок посту біля місцевої школи у с. Василенково, куди сам ОСОБА_5 разом з відповідною технікою безпосередньо і прибув. Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні дії щодо передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України. В судовому засіданні прокурором подано угоду про визнання винуватості, укладену 25 вересня 2024 року між старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , яку просив затвердити судом та призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування та надання публічних послуг строком на 10 років. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України - звільнити ОСОБА_5 від відбування основного (позбавлення волі) покарання з визначенням судом тривалості іспитового строку та обов`язків, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що підтримує укладену угоду, визнав себе винуватим, повністю визнав обставини, зазначені прокурором в обвинувальному акті. А також зазначив, що угоду було укладено добровільно. Щиро кається у вчиненому, шкодує, що вчинив злочин, свою провину визнає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 не заперечувала проти затвердження судом угоди про визнання винуватості, і призначення узгодженого сторонами покарання.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Згідно з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Санкція статті ч.4 ст.111-1 КК України передбачає основне покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.4 ст.52 КК України за одне кримінальне правопорушення може бути призначено лише одне основне покарання, передбачене в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. До основного покарання може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

Абзацом 5 частини 1 статті 55 КК України визначено, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 111-1, 111-2 цього Кодексу, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Щодо призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, варто зазначити, що ст. 77 КК України передбачено види покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, серед яких конфіскація майна відсутня.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 24.10.2003 роз`яснено, що коли додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (частини статті) є обов`язковим, то в разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки ст. 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Угода відповідає вимогам ч.7 ст.474 КПК України, при укладенні угоди враховано вимоги ст. 470 КПК України, її зміст також відповідає вимогам, передбаченим ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості сторони дійшли домовленості про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з позбавленням права обіймати посади, а тому додаткове покарання у вигляді конфіскації майна угодою не передбачено.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 111-1 КК України, як вчинення дій щодо передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії не тяжких, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 66 КК України, є щире каяття.

Крім того, обвинувачений свою провину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, родину, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, має ряд хронічних захворювань. А тому, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе затвердити укладену угоду та призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену між сторонами міру покарання із застосуванням іспитового строку.

В рамках провадження щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався, та відповідно до протоколу затримання ОСОБА_5 був затриманий фактично о 13.20 годині 16.01.2024 року. Враховуючи призначення обвинуваченому узгодженого покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне дію запобіжного заходу скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду.

Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України, судові витрати у справі відсутні, заходи забезпечення підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 вересня 2024 року між старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування та надання публічних послуг строком на 10 (десять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 скасувати, звільнити його з під варти в залі суду негайно.

Скасувати заходи забезпечення у вигляді арешту майна, накладеного на майно ОСОБА_5 , а саме на автомобіль ВАЗ 21213, синього кольору, 2000 р.в., д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , земельну ділянку №66 з кадастровим номером :11:002:0046, площею 6,4573 га; земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0028, площею 0,0305 га, за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0027, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок, загальною площею 106,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; домоволодіння, з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 66,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони права на відчуження та розпорядження зазначеним майном, відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2024 року.

Скасувати заходи забезпечення у вигляді арешту майна, накладеного на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 року.

Речові докази передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відповідно до акту прийому-передачі тимчасово вилученого майна від 29.02.2024 року, вважати переданими за належністю.

Речові докази ноутбук марки «Lenovo» темного кольору, серії НОМЕР_3 , S/N: НОМЕР_4 , МО: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Samsung» SM-M127F/DSN64GB, S/N: НОМЕР_6 ; imei: НОМЕР_7 ; imei: НОМЕР_8 , з карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_9 , мобільний телефон марки «Samsung DUOS GalaxiJ5/2016», моделі SMJ510H, imei: НОМЕР_10 ; imei: НОМЕР_11 , з карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_12 , повернути ОСОБА_5 .

Речові докази, вилучені під час обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 , а саме щодо діяльності МПП «Агротехсервіс», ФГ «Шанс-4», повернути за належністю представникам відповідних товариств.

Вирок може бути оскаржений з урахуванням вимог ч.4 ст.394 КПК України, а саме обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:суддя ОСОБА_1