№ 317/450/24
№/п 1-кп/317/216/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000523 від 23.11.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді навідника-оператора 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 18 від 17.01.2023 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.

В подальшому, наказом т.в.о. командира військової частини

НОМЕР_1 Національної гвардії України №28 від 26.01.2023 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду навідника-оператора 3 батальйону оперативного призначення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

04 листопада 2023 року командиром 15 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) полковником ОСОБА_7 було видано бойове розпорядження № 1871дск, згідно з яким зведену роту 15 бригади оперативного призначення Національної гвардії України було залучено до виконання бойових завдань в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_3 окремої гірсько-штурмової бригади. Командиром вищевказаної зведеної роти було призначено старшого лейтенанта ОСОБА_8 .

Крім того, відповідно до бойового розпорядження командира 15 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 04.11.2023 № 1871дск, солдата ОСОБА_4 було залучено до виконання бойових завдань у складі зведеної роти 15 бригади оперативного призначення Національної гвардії України в оперативному підпорядкуванні 128 окремої гірсько-штурмової бригади.

22 листопада 2023 року, приблизно о 14 год. 15 хв., командир зведеної роти 15 бригади оперативного призначення Національної гвардії України старший лейтенант ОСОБА_8 , знаходячись в місці несення служби, розташованому на території Новоолександрівської територіальної громади, Запорізького району, Запорізької області, під час шикування особового складу зведеної роти НОМЕР_4 бригади оперативного призначення Національної гвардії України, надав солдату ОСОБА_4 . бойовий наказ заступити в якості мобільної групи швидкого реагування на околиці північно-східної частини АДРЕСА_2 поблизу позиції з умовною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з метою посилення оборонних дій 128 окремої гірсько-штурмової бригади та забезпечення їх підрозділу боєприпасами.

Після цього солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира зведеної роти 15 бригади оперативного призначення Національної гвардії України старшого лейтенанта ОСОБА_8 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців, відмовився виконувати бойовий наказ командира зведеної роти НОМЕР_4 бригади оперативного призначення Національної гвардії України старшого лейтенанта ОСОБА_8 заступити в якості мобільної групи швидкого реагування на околиці північно-східної частини АДРЕСА_2 поблизу позиції з умовною назвою «Шахтар», з метою посилення оборонних дій 128 окремої гірсько-штурмової бригади та забезпечення їх підрозділу боєприпасами, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Вказані дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч.4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

19.01.2024 року між прокурором та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст. 402 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 402 ч.4 КК України, у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 58 КК України призначити йому замість покарання у виді позбавлення волі остаточне покарання у вигляді двох років службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням в доход держави із суми грошового забезпечення у розмірі 20 відсотків.

В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені та зрозумілі обвинуваченому.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, які просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши угоду, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладення угоди є добровільним та повністю відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України та угода може бути затверджена судом. Злочин, передбачений ч.4 ст.402 КК України, відноситься до тяжких злочинів, правова кваліфікація вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, виконання умов угоди обвинуваченим є можливим.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який визнає свою винність повністю, є військовослужбовцем та проходить військову службу у лавах ЗСУ, характеризується позитивно, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 402 ч.4 КК України, у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 58 КК України призначити йому замість покарання у виді позбавлення волі остаточне покарання у вигляді двох років службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням в доход держави із суми грошового забезпечення у розмірі 20 відсотків.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 374, 472- 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19 січня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000523 від 23.11.2023 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 19 січня 2024 року, покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки, з відрахуванням в доход держави із суми грошового забезпечення у розмірі 20 відсотків.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1