Провадження № 11-кп/4823/628/24
Категорія - ч. 3 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001356 від 01.11.2021 року за апеляційною скаргою прокурора Офісу генерального прокурора ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігів, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого ФОП ОСОБА_12 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2024 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 12749 грн. 10 коп. віднесено на рахунок держави.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 307 КК України в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, що докази стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 зібрані поза межами встановлених законом загальних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000315, який закінчився 10 квітня 2020 року, оскільки строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжувався до 12 місяців і спливав 10 травня 2020 року.

Вказує, що 18 грудня 2019 року прокурором у кримінальному провадженні № 0000315 було прийняте рішення про виділення матеріалів кримінального провадження за фактом вчинення кримінальних правопорушень та присвоєно їм №0001144. В рамках вказаного кримінального провадження неодноразово продовжувалися строки досудового розслідування, останній раз до дванадцяти місяців, тобто до 26 листопада 2021 року включно, 25 листопада 2020 року було проведено обшук у квартирі ОСОБА_8 , 26 листопада 2020 року останнього було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, 1 листопада 2021 року матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 виділено та присвоєно №0001356 та 26 листопада 2021 року обвинувальний акт скеровано до суду.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції, наголошуючи на порушенні процесуальних строків та здійснення досудового розслідування поза межами строків розслідування не врахував, що суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження якщо обставини, передбачені п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, виявлені під час судового провадження.

Щодо висновку місцевого осуду про незаконність проведення обшуку, прокурор зазначає, що обшук за місцем проживання ОСОБА_8 проводився на підставі ухвали слідчого судді, на момент його проведення ОСОБА_8 не мав статусу підозрюваного, а затримання останнього відбулося за результатами проведення обшуку після виявлення речовин, які давали підстави для затримання.

Як встановлено судом першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що у невстановлений точно досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 20 год. 20 хв. 25 листопада 2020 року незаконно придбав та став незаконно зберігати з метою збуту у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_2 наркотичні засоби та психотропні речовини за наступних обставин.

У період часу з 10.09.2020 по 27.10.2020 невстановлені особи « ОСОБА_13 » та « ОСОБА_14 », використовуючи вигадані дані отримувача « ОСОБА_15 », « ОСОБА_16 » та інші, а також номери телефонів, які надавав «Едуарду» у переписці ОСОБА_8 , відправляли на адреси відділень №3, 12 «Нової пошти» у місті Чернігові поштові відправлення, що містили наркотичні засоби та психотропні речовин, які отримував ОСОБА_8 з метою подальшого їх збуту.

У подальшому ОСОБА_8 , незаконно придбавши особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено «канабіс», наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон (фена дон), психтропну речовину, обіг якої обмежено «амфетамін», особливо небезпечну психотропну речовину плодове тіло грибів, що містить псилоцин, незаконно перевіз їх до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де став незаконно зберігати з метою подальшого збуту.

25.11.2020 в період часу з 20 год. 20 хв. по 22 год. 47 хв. під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_3 у ОСОБА_8 було вилучено : електронні ваги, пакетики із пазовими замками, порошкоподібну речовину масою 100,5 г, що згідно висновку експерта містить у своєму складі амфетамін масою 50,25 г, пакет із вмістом речовини білого кольору, що обмотаний плівкою вагою 1995,9 г, що згідно висновку експерта містить у своєму складі амфетамін масою 1068,8045г.

Згідно списку ІІ таблиці ІІ Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2000 №770, амфетаміну є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Відповідно до таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 №188 ( у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 №634) маса вилученого амфетаміну відноситься до особливо великих розмірів психотропних речовин.

Крім того, був вилучений пакет із кристалічною речовиною, із якого було відібрано зразок, що за висновком експертиз містить у своєму складі метадон (фенадон) масою 4,620 г (зразок) та 46,40 г основана маса речовини, загальна маса метадону (фенадону) 51,02 г.

Згідно списку №1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби» таблиці ІІ метадон (фенадон) є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Відповідно до таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 №188 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 №634) маса вилученого метадону (фенадону) відноситься до особливо великих розмірів психотропних речовин.

Крім того, вилучено картонну коробку із речовиною, схожою на гриби, що являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено плодове тіло грибів, що містить псилоцин. Загальна маса не висушеного плодового тіла грибів, яке містить псилоцин становить 79,249 г. Загальна маса висушеного плодового тіла грибів, яке містить псилоцин становить 68,241 г.

Згідно списку ІІ таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2000 №770, плодове тіло (будь-яка частина) будь-якого виду грибів, що містить псилоцибін чи/або псилоцин, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Відповідно до таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 №188 ( у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 №634) маса вилученого плодового тіла грибів, що містить псилоцин, відноситься до особливо великих розмірів психотропних речовин.

Крім того, вилучено пакет із речовиною рослинного походження, що згідно висновку експерта являється канабісом масою 109,3 г та згідно списку 1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби» таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2000 №770, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_8 невинуватим та виправдовуючи останнього суд першої інстанції виходив з тих підстав, що:

- докази стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, зібрані поза межами встановлених законом загальних строків досудового розслідування, а тому є недопустимими доказами;

- повідомлення про підозру ОСОБА_8 та направлення до суду обвинувального акту здійснено поза межами строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001144;

Також зазначено, що постанови про призначення судових експертиз та відповідні висновки експерта не підтверджують винуватості обвинуваченого, а отже є неналежними доказами.

Крім того, судом першої інстанції визнано протокол обшуку від 25 листопада 2020 року недопустимим доказом через отримання фактичних даних з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод через фактичне затримання ОСОБА_8 25 листопада 2020 року о 18 год. 10 хв. хоча в протоколі затримання останнього зафіксовано час фактичного затримання 25 листопада 2020 року о 23 год. 15 хв.

Також, судом першої інстанції визнано недопустимим доказом протокол про результати проведення аудіо-, відео контролю відносно ОСОБА_8 , оскільки спілкування останнього з працівником поліції в приміщенні квартири та СІЗО з приводу обставин вчиненого злочину не можна визнати НСРД, оскільки учасники такого спілкування не мали жодних підстав вважати, що таке спілкування є приватним.

Згідно зі ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, визнаються такі, що перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Вирок, постановлений іменем України, є одним з найважливіших актів правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог статей 370-374 КПК України.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Кримінальний процесуальний закон (стаття 373 КПК України) розрізняє два види вироків: обвинувальний та виправдувальний. При цьому виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.374 КПК у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а у резолютивній його частині має бути зазначено рішення про визнання особи невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та про її виправдання.

Проте, судом першої інстанції наведених вимог закону не дотримано в повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, в обґрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції, зокрема враховано, що докази стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, зібрані поза межами встановлених законом загальних строків досудового розслідування, а тому є недопустимими доказами, з урахуванням приписів ч.1 ст. 86 КПК України.

Також констатовано, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 та направлення до суду обвинувального акту здійснено поза межами строку досудового розслідування кримінального провадження №0001144.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор стверджує, що в рамках вказаного кримінального провадження слідчим суддею неодноразово продовжувалися строки досудового розслідування, останній раз до дванадцяти місяців, тобто до 26 листопада 2021 року включно, тобто підозру ОСОБА_8 було оголошено в межах строку досудового розслідування.

І з врахуванням вказаних обставин, прокурор переконаний, що стверджуючи про порушення процесуальних строків та здійснення досудового розслідування поза межами строків досудового розслідування, суд першої інстанції не врахував положення КПК України згідно яких суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження якщо обставини, передбачені п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, виявлені під час судового провадження.

Разом з тим, вказаним обставинам, щодо належного продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, а як наслідок повідомлення про підозру в межах досудового розслідування, при ухваленні оскаржуваного вироку, належну оцінку дано не було і дане питання підлягає ретельній перевірці для повного з`ясування всіх обставин кримінального провадження і прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції у межах апеляційної скарги прокурора з огляду на його відповідність вимогам законності та обґрунтованості, апеляційний суд за приписами статей 404, 405 КПК України зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі за необхідності - і шляхом дослідження доказів.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його ефективного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх, як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повну та об`єктивну оцінку фактичних обставин конкретного кримінального провадження.

В постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19 (провадження №51-3786км21) зазначено про те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас, у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд. Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції повинен перевірити та оцінити правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Як звернуто увагу в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 16 вересня 2021 року у справі №598/190/19 (провадження №51-1341км21) на те, що принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча й не є абсолютним, як у суді першої інстанції, однак у цій ситуації, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи в апеляційній скарзі учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду та/або невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є обґрунтованими і потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст.. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Так як згідно зі ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про дослідження доказів та матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений права перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, обґрунтування прийнятого судом рішення та надати вичерпну відповідь щодо дотримання судом першої інстанції положень кримінального процесуального закону при постановленні рішення, які, з урахуванням встановлених процесуальним законом обмежень, не можуть бути виправлені у межах апеляційного провадження.

Таким чином, на думку колегії суддів, за наведених вище обставин висновки суду про виправдання ОСОБА_8 , у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів у їх сукупності, а тому й не можуть визнаватися законними та обґрунтованими. Не врахувавши вищезазначені докази, які могли істотно вплинути на його висновки, місцевий суд не дотримався вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України та допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення. Тож, викладені вище факти свідчать про істотні порушення судом вимог статті 94 КПК щодо критеріїв оцінки доказів та статті 370 КПК України в цілому, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 23 КПК України, вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, оскільки допущені судом першої інстанції порушення, з урахуванням встановлених процесуальним законом обмежень, не можуть бути виправлені у межах апеляційного провадження.

При новому судовому розгляді необхідно усунути недоліки, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, з дотриманням вимог закону дослідити весь обсяг доказів, наданих сторонами кримінального провадження, піддати їх належному аналізу та оцінці з огляду на їх допустимість та достатність і ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4