Провадження № 1-кп/522/481/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000543 від 12.10.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, учня 9-го класу Одеського ліцею № 82 Одеської міської ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28 вересня 2023 року, приблизно о 18:00 год., перебував біля пам`ятника Воронцова на Соборній площі в місті Одесі, разом, де його знайома малолітня ОСОБА_9 попросила його тимчасово зберігати при собі належний їй мобільний телефон марки «iPhone 7Plus», корпус в кольору Rose Gold, імей: НОМЕР_1 , поки буде грати у волейбол.

При цьому, неповнолітньому ОСОБА_3 було достовірно відомо, що на території України впроваджено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_11 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, та від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, та від 17.05.2022 № 341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року № 573/2022 і затверджений Законом України від 15.08.2022, Указом від 07.11.2022 №757/2022, затверджений Законом України від 16.10.2022 № 2738-ІХ, Указам від 06.02.2023 №58-2023 та затверджений Законом України від 14.02.2023 № 2915-ТХ) та продовжений Указом Президента України № 254/2023 від 1 травня 2023 року і затвердженим Законом України № 3057-1Х від 02.05.2023, Законом України 17.08.2023 №3275-ІХ про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», а також що було посилено кримінальну відповідальність за вчинення корисливих злочинів проти власності відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, зберігаючи мобільний телефон ОСОБА_9 при собі та перебуваючи у зазначеному місці протягом приблизно 10 хвилин, у ОСОБА_3 виник умисел на таємне заволодіння зазначеним мобільним телефоном.

Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_3 таємно обернув вказаний телефон на свою користь, заховавши його в своїй сумці, яка була при ньому, при цьому повідомивши ОСОБА_9 неправдиві відомості, що нібито її телефон у нього викрав невідомий чоловік та продовжуючи свої навмисні дії, щодо заволодіння чужим майном, зник з вказаного місця.

Таємно заволодівши зазначеним чужим майном та завдавши малолітній потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 8000 грн., ОСОБА_3 розпорядився зазначеним чужим майном на власний розсуд, а саме продав 07.10.2023 на Інтернет сайті «OLX» оголошення про його продаж за 2000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні, за участю законного представника ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та пояснив суду, що дійсно при вказаних у обвинувальному акті обставинах він разом зі своєю знайомою, 28.09.2023 р., у вечірній час, перебуваючи біля пам`ятника Воронцова на Соборній площі в місті Одесі, вкрав мобільний телефон марки «iPhone». Заволодівши телефоном потерпілої ОСОБА_9 , покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, надані ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого йому діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинені обвинуваченим дійсно мали місце, вони містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і ОСОБА_3 винуватий у його вчиненні, так як він здійснив: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану

Так, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

При призначенні неповнолітньому покарання, крім передбачених у статтях 65-67 КК обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 103 КК України, має враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

ОСОБА_3 на теперішній час перебуває у віці 16 рік, на момент вчинення правопорушення мав повних 15 років, не одружений, має неповну середньо спеціальну освіту, зареєстрований та фактично мешкає у м. Одесі, проживає разом з матір`ю, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має задовільний стан здоров`я та відповідний своєму віку рівень розвитку.

Згідно матеріалів досудової доповіді щодо обвинуваченого, наявної в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_8 , яка є рідною матір`ю ОСОБА_3 , вказала, що вони проживають в приватному будинку, в нього є власна кімната, забезпечений продуктами харчування та одягом по сезону, фінансових труднощів в родині не виникало, син часто не ночує вдома, може приходити додому та забирати речі та прикраси. Згідно інформації від Одеського ліцею № 2 Одеської міської ради ОСОБА_3 володіє навчальним матеріалом на середньому та початковому рівнях, навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю з боку вчителів та батьків, на уроках не завжди уважний, недостатньо активний, під час навчання правила поведінки виконував не завжди, схильний до протиправні поведінки. Станом на 1 вересня хлопець не приступив до навчання, з жовтня 2023 року адміністрація ліцею подає інформацію щодо невідвідування уроків без поважної причини, на даний момент до навчання не приступив. ОСОБА_3 не вживає алкогольних речовин, проте іноді вживає наркотичний засіб у вигляді марихуани. Взаємини між матір`ю та сином складні, хлопець часто грубить матері, не слухається її, декілька разів у 2022 - 2023 році залишив сім`ю, матір не має впливу на свого сина. Згідно слів матері їй дуже складно контролювати поведінку сина. Хлопець не проявляє в родині актів агресії та насильства, проте іноді виникають конфліктні ситуації через його поведінку. Рідний батько хлопця помер коли вона була на другому місяці вагітності, на даний момент вихованням сина займається вона та вітчим. Зі слів матері, незважаючи на всі фактори, вона намагається підтримувати свого сина та допомагати йому, надає кишенькові кошти та допомагає вирішувати складні ситуації, в які він потрапляє, матір каже, що вона сподівається, що всі ці ситуації виникають через його підлітковий вік і вона має надію, що коли син стане дорослим, він змінить свою поведінку. У хлопця немає хоббі, він не відвідує гуртків та секцій, не приймає участь в домашніх справах, не залучений до сімейних традицій, у вільний час він гуляє з друзями, як він проводить свій вільний час вона не знає, син імпульсивний, має взривний характер, може проявляти вербальну агресію до рідних та оточуючих його людей, вміє маніпулювати іншими людьми та часто цим користується. Вміє гарно спілкуватися та підтримувати стосунки з іншими людьми, легко входить до них в довіру, може брехати. Обвинувачений не з`явився за викликом до уповноваженого органу з питань пробації для складання досудової доповіді, тому не вдалося дізнатися ставлення обвинуваченого до правопорушення, однак, зі слів матері хлопець визнає свою вину, розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні. Стислий огляд виявлених криміногенних факторів, що сприяють підвищенню ризику скоєння повторних правопорушень (наприклад, вживання наркотичних речовин, брак навичок управління власними емоціями тощо). Мотивація неповнолітнього до змін і самовдосконалення та його готовність брати участь у послугах, програмах і заходах із втручання. Висновок органу пробації про можливість виправлення неповнолітнього без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Поведінка обвинуваченого в суді свідчить про те, що останній шкодує про вчинене правопорушення та усвідомлює свою відповідальність.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття, раніше не судимий та вчинення злочину неповнолітнім.

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання, відомості щодо перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога чи психіатра відсутні, а тому суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України та застосувати до нього дію ст.ст. 75; 76 ч. 1 п. 1, 2; ч. 3 п. 2 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.

З п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» вбачається, що при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Неповнолітній вік особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності проступку чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Крім того згідно постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 20 жовтня 2020 року по справі №511/338/18, мета покарання за злочин, вчинений неповнолітнім, має істотні відмінності від наведеного вище загального правила, оскільки в кримінальних провадженнях щодо осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на перше місце виходить їх реабілітація (виправлення) як реалізація принципу найкращих інтересів дитини.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Крім того, відповідно до ст. 103 КК України, судом враховано умови життя і виховання обвинуваченого, рівень його розвитку, а саме те, що мати не веде асоціальний спосіб життя, належним чином займалась його вихованням, а сам обвинувачений під час допиту пояснив, що вчинив злочини не через те, що потребував у цих речах, а більше через підліткову зацікавленість, авантюризм.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати не заявлені.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 100, 368, 370-374, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 ч. 1 п. 1, 2; ч. 3 п. 2 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 не застосовувати.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1

04.12.24