Справа № 489/9560/24
Провадження № 1-кп/489/1007/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

09 грудня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0001008 від 27.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогригорівка Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 357 ч. 1 та 185 ч. 4 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту - 22.07.2024 близько 12:00 год. ОСОБА_3 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Театральна» по просп. Богоявленському в м. Миколаєві у напрямку руху центра міста (самостійної юридичної адреси не має), переслідуючи корисливий мотив, знайшов банківську картку, належну ОСОБА_6 , що відкрита в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та прив`язана до банківського рахунку (IBAN) НОМЕР_2 , яка в силу вимог ст. 1 ЗУ «Про інформацію», пунктів 13, 56 ст. 1, ст. 38 ЗУ «Про платіжні послуги» та примітки до ст. 358 КК України, є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію та є електронним платіжним засобом у вигляді пластикової картки, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом, та видана повноважною особою, а саме емітована АТ КБ «ПриватБанк». Після того, ОСОБА_3 залишив вказану платіжну картку собі, тим самим привласнивши її, маючи на меті подальше використання у власних корисливих цілях для таємного викрадення грошових коштів, позбавивши потерпілого можливості використовувати зазначену картку за призначенням, та в подальшому, не вчинивши жодних дій щодо повернення її власнику, правоохоронним органам чи АТ КБ «ПриватБанк», з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України - привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, 22.07.2024 в період часу з 13:01 год. до 16:16 год. ОСОБА_3 діючи в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, з корисливою метою, діючи з єдиним умислом, направленим на викрадення грошових коштів, умисно таємно викрав з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 (банківський рахунок НОМЕР_2 ) грошові кошти, що належать ОСОБА_6 , шляхом придбання товарів та оплати за них вищевказаною банківською карткою в магазинах на території Інгульського району міста Миколаєва, а саме:

- о 13:01 год. в магазині «Продуктовий» по вул. Театральній, 35-А, на суму 100 грн;

- о 13:03 год. в «Гастрономі» по вул. Театральній, 35-А, на суму 272,90 грн;

- о 13:10 год. в магазині «Овочевий» по вул. Театральній, 35-А, на суму 413 грн;

- о 13:13 год. та 15:09 год. в магазині «Чайка» по вул. Молодогвардійській, 49-А, на суму 359 грн;

- о 13:20 год. та 13:21 год. в магазині «М`ясна лавка» по просп. Богоявленському, 55, на суму 1325,57 грн;

- о 15:50 год. в магазині «Аврора» по вул. Космонавтів, 60/5, на суму 290 грн;

- о 16:10 год. та 16:12 год. в Будівельно-господарчому магазині по просп. Богоявленському, 51, на суму 675 грн;

- о 16:16 год. та 16:19 год. в магазині «ФОП Найдун» по просп. Богоявленському, 51, на суму 1005 грн.

Після того ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду, в межах пред`явленого обвинувачення, на загальну суму 4400 гривень.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

09.12.2024 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтями 357 ч. 1 та 185 ч. 4 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, при цьому обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначених діяннях. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений: за ч. 1 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі; за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував заподіяну шкоду, має на утриманні неповнолітню дитину, характеризується посередньо, наявності обставин, що пом`якшують покарання, а також ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та призначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Потерпіла надала письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості та відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч. 4 та 357 ч. 1 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком (ч. 1 ст. 357 КК України) та тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України).

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 09.12.2024 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдану шкоду, не має негативної характеристики, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення однорічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 09.12.2024 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 357 ч. 1 та 185 ч. 4 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді одного року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 09.12.2024.

Речові докази: цифрові носії з відеозаписами з камер відеоспостереження - залишити в матеріалах кримінального провадження (досудового розслідування).

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1