УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського міського суду під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000029 від 25.04.2022 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2,ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 2 ст. 255 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває вказаний обвинувальний акт.

Під час судового засідання адвокат ОСОБА_18 в інтересах власника майна ОСОБА_12 подав до суду клопотання про скасування арешту майна, у якому просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30.08.2022.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник просили задоволити клопотання про скасування арешту на майно, оскільки на даний час арештоване майно оглянуте, а тому потреба у застосуванні арешту відпала.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки вказане арештоване майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, яке ще не досліджено судом, а відтак підстави для скасування арешту відсутні, а подане клопотання є передчасним.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування у рамках кримінального провадження №0000029 від 25.04.2022, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30.08.2022 накладено арешт на майно, а саме: мобільний телефон Айфон 7 ІМЕІ464026; мобільний телефон Айфон 6S із номером НОМЕР_1 ІМЕІ НОМЕР_2 ; мобільний телефон Айфон 12 промакс із номером НОМЕР_3 і НОМЕР_4 ; приставку Sone Playstation, щи вилучено 23.08.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено заборону ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та будь яким іншим особам користуватися, розпоряджатися, відчужувати майно.

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Так, вказані матеріали провадження свідчать про те, що на даному етапі, судового розгляду кримінального провадження, потреби виправдовують таке обмеження для виконання завдань кримінального провадження, а також завдань арешту майна, визначених в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому таке втручання у права і свободи особи, є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи те, що вищевказане арештоване мано, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, містить у собі інформацію яка може бути використана як доказ факту та обставин вчинення злочину, а також що спосіб арешту визначений до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні, а рішення на даний час не прийнято, і питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, що передбачено п. 9 ст. 100 КПК України, підстав вважати, що у застосуванні арешту відпала потреба не має, а отже клопотання до задоволення не підлягає.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Разом з тим, розгляд клопотання про скасування арешту майна адвоката ОСОБА_18 відбувається на початковій стадії судового розгляду, жодних письмових та речових доказів судом не досліджено, а відтак подане клопотання щодо скасування арешту на майно є передчасним.

В силу вимог ст. 357 КПК України, речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та її оглядом.

Враховуючи те, що підстави для скасування арешту не відпали, беручи до уваги, що санкція ст. ст. 201-2 та 255 КК України в яких обвинувачується ОСОБА_12 передбачає конфіскацію майна, суд вважає, що підстав для скасування арешту майна не має.

Таким чином, враховуючи наведене, за відсутності дослідження речових та письмових доказів, а також відтворення їх у судовому засіданні, вирішити питання про скасування арешту на майно, яке ще не було досліджене в судовому засіданні в порядку, визначеному чинним кримінальним процесуальним кодексом України, не виявляється можливим, а тому у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_18 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_18 в інтересах власника майна ОСОБА_12 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30.08.2022 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути поданні під час подачі апеляційної скарги на судове рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2