Справа № 559/1850/24
Провадження № 1-кп/559/229/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Дубно обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000578 від 13.05.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новий Корець, Корецького району Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із повною вищою освітою, українця, громадянина України, заступника командира військової частини з озброєння начальника технічної частини військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «майор», раніше не судимого

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , обвинувачується в тому що він, перебуваючи на посаді заступника командира запасної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , а також в період відрядження до Запорізької області, будучи командиром об`єднаної групи логістичного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , тобто будучи військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративногосподарських функцій та будучи обізнаним зі змістом своїх службових обов`язків, з порядком обліку особового складу у військовій частині, з порядком призупинення військової служби військовослужбовцям, виплати військовослужбовцям грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», діючи всупереч вимог ст.ст. 6-8, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 5, 6, 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 144-3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, п. 15 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, Постанови КМУ №168, діючи необережно, у формі кримінальної протиправної недбалості, тобто не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в умовах воєнного стану вчинив неналежне виконання службових обов`язків, внаслідок недбалого ставлення до них, а саме в період з 12.01.2023 по 21.04.2023 не проконтролював та не виявив факт відсутності на службі підлеглого для нього військовослужбовця, молодшого сержанта ОСОБА_6 , в частині отримання точних відомостей про особовий склад за штатом, списком і в наявності, підтримання особового складу в постійній бойовій готовності, не здійснював періодичної присутності на ранковому підйомі та вечірній повірці, ведення встановленого обліку особового складу, знання чисельності особового складу за списком, здійснення контролю за несенням служби у військовій частині. Натомість, нехтуючи своїми службовими обов`язками, майор ОСОБА_4 , діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, тобто не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити з 12.01.2023 по 21.04.2023 не проконтролював та не виявив факту відсутності на службі, (перебування у відрядженні в населеному пункті Дружелюбівка Запорізької області, молодшого сержанта ОСОБА_6 , склав, підписав та подав до фінансового органу військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , рапорти про виплати особовому складу об`єднаної групи логістичного забезпечення додаткової винагороди №290 від 03.02.2023, №664 від 04.03.2023, №1040 від 03.04.2023, №1545 від 03.05.2023 у порядку встановленим п. 1 Постанови КМУ №168, в яких вказав про те, що молодший сержант ОСОБА_6 в період з 12.01.2023 по 21.04.2023 виконувала бойові (спеціальні) завдання, згідно з бойовими наказами, що стали підставою для нарахування останній додаткової винагороди за січень, лютий, березень та квітень 2023 в розмірі 400 107 грн. 53 коп., пропорційно дням, які остання мала перебувати в районах ведення бойових дій.

Внаслідок неналежного виконання майором ОСОБА_4 своїх службових обов`язків командира об`єднаної групи логістичного забезпечення військової», частини НОМЕР_1 , які виявилися у не встановленні ним факту відсутності на службі (перебування у відрядженні) молодшого сержанта ОСОБА_6 в період з 12.01.2023 по 21.04.2023, не призупиненні нарахування та виплати ОСОБА_6 додаткових винагород у відповідності до Постанови КМУ №168, яка в зазначений період була відсутня в районах ведення бойових дій та не приймала безпосередню участь у бойових діях, ОСОБА_6 безпідставно нараховано та виплачено додаткову винагороду у відповідності до Постанови КМУ №168 на загальну суму 400 107 грн. 53 коп., що більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто є істотною шкодою.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що спричинило істотну шкоду, вчинену в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

23 травня 2024 року у даному кримінальному провадженні між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання останньому, яку обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 425 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Також сторони погоджуються на звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, в порядку ст.75, 76 КК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним, суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно зі ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження.

Крім цього, частиною першою статті 472 КПК України, передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні наступних обставин, зокрема: сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки не виконання угоди.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , як таку, що відповідає вимогам закону.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник-адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просили вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання. При цьому, обвинувачений безззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення покарання, узгодженого сторонами в угоді про визнання винуватості. Обвинувачений розуміє права визначені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Окрім того, обвинувачений зазначив, що повністю добровільно відшкодував державі завдані злочином збитки.

Встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, а саме у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що спричинило істотну шкоду, вчинену в умовах воєнного стану

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 425 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Завданим кримінальним правопорушенням обвинуваченим було спричинено майнову шкоду державі у розмірі 400 107 гривень 53 копійки.

На момент затвердження судом угоди обвинуваченим ОСОБА_4 у добровільному порядку повністю відшкодовано завдані державі збитки, шляхом перахування коштів на банківський рахунок військової частини НОМЕР_1 .

З урахуванням доведеності вини у вчиненому кримінальному правопорушенні за ч.4 ст. 425 КК України та її беззастережного визнання обвинуваченим та встановленні в ході судового розгляду пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, сприяння у розкритті злочину, повне добровільне відшкодування завданих збитків, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, суд вбачає наявність фактичних підстав для затвердження укладеної угоди про визнання винуватості.

При цьому, суд зазначає, що за вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності у виді покарання, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Процесуальні витрати кримінальному провадженні у розмірі 12547,50 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого у повному розмірі.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Угоду про визнання винуватості від 23 травня 2024 року кримінальному провадженні №0000578 від 13.05.2024 року, укладену між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням. Іспитовий термін випробування встановити строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України під час відбуття іспитового строку, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини по місцю проходження військової служби, а у разі звільнення з військової служби , з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації по місцю проживання чи реєстрації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення судової економічної експертизи у розмірі 12547 (дванацять тисяч п`ятсот сорок сім) гривень 50 копійок.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України до Рівненського Апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя : ОСОБА_1