КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001430 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , 11.09.2021, приблизно _______________________________________________________

Справа №11-кп/824/2203/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_1

о 01:09 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля центрального входу до ресторану "Чайхона базар", розташованого за адресою: м. Київ, вул. Петра Болбочана, 2 , під малозначним приводом вступив у словесний конфлікт із раніше незнайомим йому ОСОБА_10 , який перебував поруч у цьому ж місці.

У подальшому, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході обопільної словесної перепалки, у ОСОБА_7 виник раптовий умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи умисно, з мотивів раптово виниклої особистої неприязні, близько 01.11 год. ОСОБА_7 в ході штовханини із ОСОБА_10 , швидко вихопив з правої кишені свого піджака ніж, який мав при собі, та тримаючи його в правій руці, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, з прикладанням значної сили, умисно завдав потерпілому ОСОБА_10 один удар лезом ножа в ліву частину грудної клітини. Внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичного експерта, наступні тілесні ушкодження: колото-різане проникаюче поранення грудей та живота зліва з ушкодженням діафрагми та явищами крововиливу в плевральну та черевну порожнину.

Вказане ушкодження спричинене гострим предметом, могло утворитись 11.09.2021, внаслідок одноразової травматичної дії та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).

Після нанесення удару лезом ножа ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , бажаючи уникнути відповідальності, почав відходити в бік розташованого неподалік підземного переходу, швидким кроком спустився у вказаний перехід, вийшовши на бульварі ОСОБА_11 та зник з місця вчинення кримінального правопорушення. У подальшому затриманий працівниками правоохоронних органів.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не зміг навести належне обґрунтування рішення про застосування ст. 75 КК України, оскільки в ході судового розгляду відомостей про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не встановлено.

Звертає увагу на те, що судом недостатньо враховано тяжкість кримінального правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпеку, та проігноровано небезпечний характер дій обвинуваченого, який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ножом наніс удар в область грудної клітини, де розташовані життєво-важливі органи, пошкодив діафрагму, що супроводжувалось крововиливом в плевральну та черевну порожнину.

Тому вважає, що висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання та не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

При цьому зазначає, що всі обставини, які місцевий суд вказав у вироку, обґрунтовуючи застосування ст. 75 КК України, вже враховано при визначенні винному мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією відповідної правової норми. Повторне врахування тих самих обставин для обґрунтування звільнення від відбування призначеного покарання є неприпустимим.

Таким чином, вважає, щовсупереч вимогам закону, суд першої інстанції незаконно і невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, і внаслідок такої помилки ОСОБА_7 призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання із помилковим застосуванням ст. 75 КК України, яке є м`якшим за покарання такого саме виду і розміру, яке належить відбувати реально.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 проти її задоволення, оглянувши та долучивши до матеріалів провадження, додатково надану захисником, характеристику з місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , а також дослідивши за клопотанням прокурора документи, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння, що відповідає юридичній кваліфікації діяння ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Міра покарання призначена обвинуваченому ОСОБА_13 відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, з мотивувальної частини вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, а також його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди та протиправну поведінку потерпілого під час конфлікту, як обставини, які пом`якшують його покарання, та обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Саме на цих підставах суд, за змістом судового рішення, хоча й визнав за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті, але, з урахуванням обставин справи, наявності пом`якшуючих покарання обставин та особи винного, визнав також і за можливе звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку, протягом якого буде здійснюватись контроль за його поведінкою.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, конкретних обставин його вчинення,відношення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, та тих даних про його особу, які були досліджені у суді першої інстанції і під час апеляційного розгляду та свідчать про те, що він раніше не судимий; має постійне місце реєстрації та проживання в місті Києві; за місцем проживання, відповідно до характеристики, наданої Головою правління ЖБК «АВТОТРАНСПОРТНИК-4», характеризується позитивно, за період проживання скарг від сусідів на нього не надходило, схвальні відгуки від мешканців будинку про ОСОБА_7 дозволяють стверджувати про його порядність, доброчесність та наявність позитивного ставлення до оточуючих; на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; зі слів неофіційно працевлаштований, а також того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував потерпілому завдану шкоду, позиції потерпілого в суді першої інстанції про те, що обвинувачений вибачився, відшкодував шкоду, не є суспільно-небезпечним і не заслуговує на позбавлення волі, а також те, що він першим проявив агресію та зробив перший крок до обвинуваченого.

Зазначені обставини та дані про особу ОСОБА_7 , щодо якого також і відсутні дані, які б вказували на його неналежну поведінку та притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності від часу вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що мало місце 11.09.2021 року, колегія суддів вважає такими, що свідчать про значні позитивні зміни у поведінці обвинуваченого, що він зробив належні висновки і став на шлях виправлення, та відповідно визнає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його суспільну небезпечність, а висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений може бути виправлений без ізоляції від суспільства, у зв`язку з цим, правильними.

Твердження ж прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з урахуванням того, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення становить підвищену суспільну небезпеку та небезпечного характеру дій обвинуваченого, який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ножем наніс удар в область грудної клітини, де розташовані життєво-важливі органи, пошкодив діафрагму, що супроводжувалось крововиливом в плевральну та черевну порожнину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки всі ці обставини не лише знайшли своє відображення в кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України за відповідними кваліфікуючими ознаками, але й були належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання та прийнятті рішення про можливість звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, яке, всупереч тверджень апелянта, суд належним чином мотивував, оцінивши вищезазначене в сукупності з іншими даними про особу винного та фактичними обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення.

Інших доводів в обґрунтування необхідності призначення обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України прокурор в апеляційній скарзі не навів.

Враховуючи всі вказані вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення, та вмотивовано на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням, так як його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому доводи прокурора про безпідставне застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України є необґрунтованими і належно немотивованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3