Справа № 456/1889/24
Провадження № 1-кп/456/301/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187 від 14.02.2024, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України до 7 років позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2024 близько 15 години ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу торгівельного лотка НОМЕР_1 на території Комунального підприємства «Ринок» Стрийської міської ради за адресою: м. Стрий Львівської області, вул. Кравецька, 2-4, побачив припаркований велосипед гірського типу марки «GHOST», червоного кольору, який належить ОСОБА_6 , та в цей час у нього виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна.

Надалі ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дій ніхто не бачить, в умовах воєнного стану, таємно викрав велосипед гірського типу марки «GHOST», червоного кольору, вартістю 9690 грн, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 9690 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не визнав та дав показання про те, що 13.02.2024 близько 15 год., перебуваючи поблизу торгівельного лотка НОМЕР_1 на території Комунального підприємства «Ринок» за адресою: АДРЕСА_2 , де потерпіла торгує промисловими товарами, побачив велосипед гірського типу червоного кльору, який належить потерпілій, та взяв його з її дозволу, а через два дні повернув, однак перед цим до нього приїхали працівники поліції. Умислу викрадати велосипед у потерпілої в нього не було, а його вина полягає в тому, що він невчасно його повернув потерпілій, оскільки був у стані алкогольного запою. Чому потерпіла подала заяву в поліцію про викрадення велосипеда, не знає, адже взяв велосипед з її дозволу, а домовленості про дату повернення велосипеда між ними не було.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд розцінює як обраний обвинуваченим спосіб захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених вище обставин повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що 13.02.2024 близько 15 год. вона здійснювала торгівлю промисловими товарами на території Комунального підприємства «Ринок» за адресою: АДРЕСА_2 , який має вихід на дві сторони. Належний їй велосипед гірського типу червного кольору завжди стоїть у безпечному місці, прив`язаний ланцюгом. В кінці робочого дня, коли вона починає збирати товар, то переміщає велосипед ближче до свого робочого місця. В цей час вона розмовляла по мобільному телефону і зайшла всередину торгівельного лотка, а тому відволіклася та не звертала уваги на велосипед, а через 15 хв. після закінчення розмови виявила його відсутність. На відеозаписі з камер відеоспостереження побачила, як невідомий чоловік, дещо згорблений, у капюшоні о 15:25 виїжджає з воріт промислового ринку на її велосипеді. Тоді вона зателефонувала на службу «102» і написала заяву про крадіжку велосипеда. З обвинуваченим до цього дня не була знайома, жодних розмов як з ним, так й іншими чоловіками в цей день вона не вела, дозволу брати велосипед ні обвинуваченому ОСОБА_4 , ні комусь іншому вона не давала. Обвинувачений приходив до неї, вибачався за скоєне, пояснював, що взяв велосипед покататися і не пам`ятає, де його залишив, готовий був відшкодувати шкоду. Через 2-3 дні обвинувачений повернув їй велосипед та відшкодував 1000 грн на його ремонт. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має, просить його суворо не карати;

показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що 13.02.2024, коли вже темніло, точного часу не пам`ятає, зустрівся з ОСОБА_4 , котрий є його знайомим, на майдані Ринок у м. Стрию. ОСОБА_4 був на червному велосипеді гірського типу. Звідки в нього велосипед, він у ОСОБА_4 не питав, а той йому не розповідав. ОСОБА_4 попросив його допомогти закласти цей велосипед у ломбард. Вони вдвох пішли до ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 . Він зайшов у ломбард з велосипедом, а ОСОБА_4 - слідом за ним. Однак у цьому ломбарді велосипед не взяли, так як вони не мали на нього документів, а по інших ломбардах вони не ходили. Вийшовши з ломбарду, вони розійшлися: ОСОБА_4 поїхав на велосипеді, а він пішов по своїх справах. Чому ОСОБА_4 хотів здати велосипед у ломбард, він не знає;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000187 від 14.02.2024, відповідно до якого внесено відомості про те, що 13.02.2024 в Стрийське РУП ГУ НП у Львівській області з письмовою заявою звернулася ОСОБА_6 про те, що цього ж дня близько 15:00 невідома особа таємно викрала її гірський велосипед, що знаходився біля її торгівельного лотка АДРЕСА_4 , спричинивши їй шкоду на суму 5000 грн /а.с. 60/;

рапортом інспектора ВРПП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 13.02.2024, з якого вбачається, що 13.02.2024 о 15:57 надійшло повідомлення зі служби 102, заявниця ОСОБА_6 повідомила про те, що 13.02.2024 блзько 15 год. в неї викрали спортивний велосипед на ринку /а.с. 61/;

заявою ОСОБА_6 від 13.02.2024 про вчинення злочину, зареєстрованою в ЄО 13.02.2024 за № 1454, відповідно до якої остання просить вжити заходи до невідомої особи, яка 13.02.2024 таємно викрала її гірський велосипед з рамою червоного кольору, який знаходився біля її торгівельного лотка АДРЕСА_4 , спричинивши їй шкоду на суму 5000 грн /а.с. 62/;

заявою потерпілої ОСОБА_6 від 14.02.2024 про долучення фото викраденого в неї велосипеда /а.с. 63-64/;

заявою ОСОБА_4 від 16.02.2024 про добровільне надання згоди на огляд свого одягу, в який він був одягнений 13.02.2024 під час вчинення крадіжки велосипеда /а.с. 65/;

протоколом огляду предмету від 16.02.2024 з фототаблицями, відповідно до якого старшим слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 в приміщенні службового кабінету № 27 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області за участі ОСОБА_4 проведено огляд чоловічої куртки чорного кольору з капюшоном, з двома боковими кишенями на внутрішній стороні, з біркою «SISLEY» та чоловічих вельветових штанів коричневого кольору марки «BLEND», в які був одягнений ОСОБА_4 13.02.2024 під час вчинення крадіжки велосипеда /а.с. 66-71/;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом від 16.02.2024, відповідно до якої чоловічу куртку чорного кольору з капюшоном, з двома боковими кишенями на внутрішній стороні, з біркою «SISLEY» та чоловічі вельветові штани коричневого кольору марки «BLEND», які 16.02.2024 добровільно видав ОСОБА_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000187 від 14.02.2024 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 /а.с. 72-73/;

протоколом демонстрування відеофайлу учаснику слідчої дії від 16.02.2024, відповідно до якого старша слідча Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 в приміщенні службового кабінету № 27 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області за допомогою комп`ютера «HP» провела демонстрування відеозаписів потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка переглянувши відеозаписи за 13.02.2024 з вулиць м. Стрия Львівської області та приміщення ломбарду «Скарбниця» заявила, що на вказаних відеозаписах невідомий їй чоловік-зловмисник їде на викраденому в неї велосипеді марки «GROST», червоного кольору, з багажним відділенням, сідлом чорного кольору марки «Wittkop» /а.с. 74/;

протоколом зняття показань з технічних приладів, що мають функцію фото-, кінозйомки, відеозапису, від 16.02.2024, відповідно до якого старшим слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 на підставі постанови про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, в присутності ОСОБА_10 , з дотриманням вимог ст. 104, 223, 237, 245-1 КПК України проведено зняття відеозапису з відеореєстратора марки «Xiaomi Dash Cam» з транспортного засобу марки «Опель астра» за період часу з 15:29 по 15:32 13.02.2024 шляхом його копіювання на електронний носій інформації CD-R диск /а.с. 75/;

постановою про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, від 16.02.2024, відповідно до якої старшим слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 знято відеозапис шляхом його копіювання на електронний носій інформації CD-R диск, зроблений відеореєстратором марки «Xiaomi Dash Cam», який належить ОСОБА_11 , на якому зафіксовано, як чоловік проїжджає на велосипеді в період часу з 15:29 по 15:32 13.02.2024 /а.с. 76/;

протоколом огляду предмету від 19.02.2024, відповідно до якого оглянуто відеозапис з відеореєстратора марки «Xiaomi Dash Cam» з транспортного засобу марки «Опель астра», де 13.02.2024 о 15:30:18 ОСОБА_4 , одягнений у коричневі штани, темну куртку з капюшоном, темне взуття, виїхав із АДРЕСА_5 та керує велосипедом середнього розміру, о 15:30:36 ОСОБА_4 продовжує рух на велосипеді по АДРЕСА_6 та о 15:30:41 звертає на велосипеді ліворуч /а.с. 77-78/;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження від 19.02.2024, відповідно до якої оглянутий відеозапис 19.02.2024 з відеореєстратора марки «Xiaomi Dash Cam» з транспортного засобу марки «Опель астра» за період часу з 15:29 по 15:32 13.02.2024, що знаходиться на CD-R диску, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000187 від 14.02.2024 /а.с. 79-80/;

протоколом огляду предмету від 19.02.2024, відповідно до якого оглянуто відеозапис з фасаду магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за 13.02.2024, що за адресою: АДРЕСА_5 , де зафіксовано, як 13.02.2024 о 15:26:54 ОСОБА_4 , одягнений у коричневі штани, темну куртку з капюшоном, темне взуття, керує велосипедом середнього розміру, о 15:26:58 ОСОБА_4 продовжує рух на велосипеді в напрямку вул. А.Корчака та о 15:27:01 продовжує керувати велосипедом з червоною рамою, чорними колесами середнього розміру /а.с. 81-82/;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження від 19.02.2024, відповідно до якої оглянутий відеозапис 19.02.2024 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що за адресою: АДРЕСА_5 , за 13.02.2024, що знаходиться на CD-R диску, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000187 від 14.02.2024 /а.с. 83/;

протоколом огляду предмету від 19.02.2024, відповідно до якого оглянуто відеозапис з ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за 13.02.2024, що за адресою: АДРЕСА_3 , де зафіксовано, як 13.02.2024 о 17:55:49/17:56:01 ОСОБА_4 , одягнений у коричневі штани, темну куртку з капюшоном, темне взуття, маючи темну сумку, одягнуту через ліве плече, тримаючи руки у внутрішніх кишенях куртки, стоїть біля ломбарду «Скарбниця», що за адресою: АДРЕСА_3 ; 13.02.2024 о 17:56:30 ОСОБА_4 відчинив двері ломбарду, почав розмовляти, але не зайшов; 13.02.2024 о 17:57:07 ОСОБА_4 заходить усередину ломбарду та 13.02.2024 о 17:57:15 ОСОБА_4 виносить велосипед із ломбарду /а.с. 84-89/;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження від 19.02.2024, відповідно до якої оглянутий відеозапис 19.02.2024 з ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_3 , за 13.02.2024, що знаходиться на CD-R диску, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000187 від 14.02.2024 /а.с. 90-91/;

постановою старшого слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 про проведення судово-товарознавчої експертизи від 16.02.2024 /а.с. 93-94/;

висновком за результатми проведення судово-товарознавчої експертизи № 902/24 від 19.02.2024, відповідно до якого ринкова вартість велосипеда гірського типу марки «GHOST», червоного кольору з багажним відділенням, сідлом марки «Wittkop», що був у використанні (з урахуванням зносу), станом на 13.02.2024 становить 9690,00 грн /а.с. 95-100/;

заявою потерпілої ОСОБА_6 від 20.02.2024 про надання дозволу на проведення огляду велосипеда марки «GHOST», червоного кольору /а.с. 101/;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом від 20.02.2024, відповідно до якої гірського типу велосипед марки «GHOST», червоного кольору з багажним відділенням, який 17.02.2024 повернув ОСОБА_4 , визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 /а.с. 102/;

протоколом огляду предмету від 20.02.2024, відповідно до якого оглянуто гірського типу велосипед марки «GHOST», червоного кольору з багажним відділенням, з надписами на рамі «»miss 3300», велосипед у справному стані, без видимих пошкоджень /а.с. 103-104/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 у справі №761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який ухвалив вирок, і ці вимоги закону судом дотримано у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, що також і закріплено в ч. 4 ст. 17 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він невинуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами:

протоколом огляду предмету від 16.02.2024 з фототаблицями, відповідно до якого старшим слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 в приміщенні службового кабінету № 27 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області за участі ОСОБА_4 проведено огляд чоловічої куртки чорного кольору з капюшоном, з двома боковими кишенями на внутрішній стороні, з біркою «SISLEY» та чоловічих вельветових штанів коричневого кольору марки «BLEND», в які був одягнений ОСОБА_4 13.02.2024 під час вчинення крадіжки велосипеда;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом від 16.02.2024, відповідно до якої чоловічу куртку чорного кольору з капюшоном, з двома боковими кишенями на внутрішній стороні, з біркою «SISLEY» та чоловічі вельветові штани коричневого кольору марки «BLEND», які 16.02.2024 добровільно видав ОСОБА_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000187 від 14.02.2024 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 ;

протоколом демонстрування відеофайлу учаснику слідчої дії від 16.02.2024, відповідно до якого старша слідча Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 в приміщенні службового кабінету № 27 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області за допомогою комп`ютера «HP» провела демонстрування відеозаписів потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка переглянувши відеозаписи за 13.02.2024 з вулиць м. Стрия Львівської області та приміщення ломбарду «Скарбниця», заявила, що на вказаних відеозаписах невідомий їй чоловік-зловмисник їде на викраденому в неї велосипеді марки «GROST», червоного кольору з багажним відділенням, сідлом чорного кольору марки «Wittkop»;

протоколом зняття показань з технічних приладів, що мають функцію фото-, кінозйомки, відеозапису, від 16.02.2024, відповідно до якого старшим слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 на підставі постанови про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, в присутності ОСОБА_10 , з дотриманням вимог ст. 104, 223, 237, 245-1 КПК України проведено зняття відеозапису з відеореєстратора марки «Xiaomi Dash Cam» з транспортного засобу марки «Опель астра» за період часу з 15:29 по 15:32 13.02.2024 шляхом його копіювання на електронний носій інформації CD-R диск;

постановою про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, від 16.02.2024, відповідно до якої старшим слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 знято відеозапис шляхом його копіювання на електронний носій інформації CD-R диск, зроблений відеореєстратором марки «Xiaomi Dash Cam», який належить ОСОБА_11 , на якому зафіксовано, як чоловік проїжджає на велосипеді в період часу з 15:29 по 15:32 13.02.2024;

протоколом огляду предмету від 19.02.2024, відповідно до якого оглянуто відеозапис з відеореєстратора марки «Xiaomi Dash Cam» з транспортного засобу марки «Опель астра», де 13.02.2024 о 15:30:18 ОСОБА_4 , одягнений у коричневі штани, темну куртку з капюшоном, темне взуття, виїхав із АДРЕСА_5 та керує велосипедом середнього розміру, о 15:30:36 ОСОБА_4 продовжує рух на велосипеді по АДРЕСА_6 та о 15:30:41 звертає на велосипеді ліворуч;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження від 19.02.2024, відповідно до якої оглянутий відеозапис 19.02.2024 з відеореєстратора марки «Xiaomi Dash Cam» з транспортного засобу марки «Опель астра» за період часу з 15:29 по 15:32 13.02.2024, що знаходиться на CD-R диску, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000187 від 14.02.2024;

протоколом огляду предмету від 19.02.2024, відповідно до якого оглянуто відеозапис з фасаду магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за 13.02.2024, що за адресою: АДРЕСА_5 , де зафіксовано, як 13.02.2024 о 15:26:54 ОСОБА_4 , одягнений у коричневі штани, темну куртку з капюшоном, темне взуття, керує велосипедом середнього розміру, о 15:26:58 ОСОБА_4 продовжує рух на велосипеді в напрямку вул. А.Корчака та о 15:27:01 продовжує керувати велосипедом з червоною рамою, чорними колесами середнього розміру;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження від 19.02.2024, відповідно до якої оглянутий відеозапис 19.02.2024 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що за адресою: АДРЕСА_5 , за 13.02.2024, що знаходиться на CD-R диску, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000187 від 14.02.2024;

протоколом огляду предмету від 19.02.2024, відповідно до якого оглянуто відеозапис з ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за 13.02.2024, що за адресою: АДРЕСА_3 , де зафіксовано, як 13.02.2024 о 17:55:49/17:56:01 ОСОБА_4 , одягнений у коричневі штани, темну куртку з капюшоном, темне взуття, маючи темну сумку, одягнуту через ліве плече, тримаючи руки у внутрішніх кишенях куртки, стоїть біля ломбарду «Скарбниця», що за адресою: АДРЕСА_3 ; 13.02.2024 о 17:56:30 ОСОБА_4 відчинив двері ломбарду, почав розмовляти, але не зайшов; 13.02.2024 о 17:57:07 ОСОБА_4 заходить усередину ломбарду та 13.02.2024 о 17:57:15 ОСОБА_4 виносить велосипед із ломбарду;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження від 19.02.2024, відповідно до якої оглянутий відеозапис 19.02.2024 з ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_3 , за 13.02.2024, що знаходиться на CD-R диску, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000187 від 14.02.2024;

постановою старшого слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 про проведення судово-товарознавчої експертизи від 16.02.2024 /а.с. 93-94/;

висновком за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 902/24 від 19.02.2024, відповідно до якого ринкова вартість велосипеда гірського типу марки «GHOST», червоного кольору з багажним відділенням, сідлом марки «Wittkop», що був у використанні (з урахуванням зносу), станом на 13.02.2024 становить 9690,00 грн;

заявою потерпілої ОСОБА_6 від 20.02.2024 про надання дозволу на проведення огляду велосипеда марки «GHOST» червоного кольору;

постановою про визнання об`єкту речовим доказом від 20.02.2024, відповідно до якої гірського типу велосипед марки «GHOST», червоного кольору, з багажним відділенням, який 17.02.2024 повернув ОСОБА_4 , визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 ;

протоколом огляду предмету від 20.02.2024, відповідно до якого оглянуто гірського типу велосипед марки «GHOST», червоного кольору, з багажним відділенням, з надписами на рамі «»miss 3300», велосипед у справному стані, без видимих пошкоджень;

показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 .

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні встановлено, що

13.02.2024 близько 15 год. вона здійснювала торгівлю промисловими товарами на території Комунального підприємства «Ринок» за адресою: АДРЕСА_2 , який має вихід на дві сторони. Належний їй велосипед гірського типу червного кольору завжди стоїть у безпечному місці, прив`язаний ланцюгом. В кінці робочого дня, коли вона починає збирати товар, то переміщає велосипед ближче до свого робочого місця. В цей час вона розмовляла по мобільному телефону і зайшла всередину торгівельного лотка, а тому відволіклася та не звертала уваги на велосипед, а через 15 хв. після закінчення розмови виявила його відсутність. На відеозаписі з камер відеоспостереження побачила, як невідомий чоловік, дещо згорблений, у капюшоні о 15:25 виїжджає з воріт промислового ринку на її велосипеді. Тоді вона зателефонувала на службу «102» і написала заяву про крадіжку велосипеда. З обвинуваченим до цього дня не була знайома, жодних розмов як з ним, так й іншими чоловіками в цей день вона не вела, дозволу брати велосипед ні обвинуваченому ОСОБА_4 , ні комусь іншому вона не давала. Обвинувачений приходив до неї, вибачався за скоєне, пояснював, що взяв велосипед покататися і не пам`ятає, де його залишив, готовий був відшкодувати шкоду. Через 2-3 дні обвинувачений повернув їй велосипед та відшкодував 1000 грн на його ремонт.

Показаннями свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено, що 13.02.2024, коли вже темніло, точного часу не пам`ятає, зустрівся з ОСОБА_4 , котрий є його знайомим, на майдані Ринок у м. Стрию. ОСОБА_4 був на червоному велосипеді гірського типу. Звідки в нього велосипед, він у ОСОБА_4 не питав, а той йому не роповідав. ОСОБА_4 попросив його допомогти закласти цей велосипед у ломбард. Вони вдвох пішли до ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 . Він зайшов у ломбард з велосипедом, а ОСОБА_4 - слідом за ним. Однак у цьому ломбарді велосипед не взяли, так як вони не мали на нього документів, а по інших ломбардах вони не ходили. Вийшовши з ломбарду, вони розійшлися: ОСОБА_4 поїхав на велосипеді, а він пішов по своїх справах.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих та інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

Згідно з послідовною практикою ЄСПЛ необхідним елементом справедливості судового провадження є наявність в обвинуваченого можливості реалізувати своє право за підпунктом «d» пункту 3 статті 6 Конвенції шляхом безпосереднього допиту свідка в присутності судді, який ухвалює остаточне рішення у справі.

В судовому засіданні встановлено, що зі свідком ОСОБА_7 в обвинуваченого дружні відносини, а відтак у свідка відсутні підстави наговорювати на обвинуваченого та обмовляти його.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №555/2067/18 Суд вказав, що сама лише наявність багатьох різних версій, викладених стороною захисту, не покладає на суд обов`язку спростовувати кожну із них. Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Усі досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими і достовірними, такі зібрані в порядку, встановленому КПК України, жодної підстави, передбаченої ст. 87 КПК України, для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду в справі № 728/578/19 від 07.12.2020 чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

На підставі наведеного інші докази, зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні, які хоча і непрямо стосуються фактів, які підлягають доказуванню, однак в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відтак суд вважає, що здобутими під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами доведено всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про непричетність до вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, є сумнівними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за цим правилом саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, викладену в рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (пункт 253), «Козинець проти України» від 06.12.2007 (пункт 54), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 (пункт 150), «Зякун проти України» від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами обвинуваченого.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ («Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 85, 94 КПК України всі вказані вище докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно і всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, доведена повністю, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить з таких міркувань.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року в справі № 559/1037/16-к).

Однак у матеріалах судового провадження стосовно ОСОБА_4 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений розкаявся у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, оскільки свою винуватість визнав лише в судових дебатах, неодноразово змінював свою позицію, то визнаючи вину частково, то заперечуючи свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 хоча і надав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, однак він не висловив жалю з приводу цього, осуду своєї поведінки, а також готовності нести покарання, що свідчить про відсутність критичної оцінки вчиненого та відповідно щирого каяття.

Обставини, передбачені ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, форму вини, особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, не працює, є інвалідом ІІІ групи, позицію потерпілої, яка просить обвинуваченого суворо не карати, посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка є виключно негативною, так як обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, у вчиненому не розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, та дійшов переконання, що виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті КК України. Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так й іншими особами.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4. ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Вищевказане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив до ухвалення вироку Львівського апеляційного суду від 09.07.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком і покарання, призначеного вироком Львівського апеляційного суду від 09.07.2024, визначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання 7 (сім) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 22.02.2024, тобто з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання у виді позбавлення волі строк перебування під вартою з 08.11.2023 до 14.11.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання у виді позбавлення волі строк цілодобового домашнього арешту з 08.08.2023 до 08.11.2023 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати в розмірі 260,00 грн (двісті шістдесят грн 00 коп.) за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Речові докази: чоловічу куртку чорного кольору з капюшоном, з двома боковими кишенями на внутрішній стороні, з біркою «SISLEY» та чоловічі вельветові штани коричневого кольору марки «BLEND», передані на зберігання ОСОБА_4 , залишити в його власності; CD-R диски залишити при матеріалах кримінального провадження; гірського типу велосипед марки «GHOST», червоного кольору з багажним відділенням, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити в її власності.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1