Справа № 591/3769/24
Провадження № 1-кс/591/2132/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року слідчий суддя Зарічного районного суду м.Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Четвертого СВ (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 14.06.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000023 від 03.08.2023,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою, яку мотивував тим, що четвертим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України. 08.06.2024 він звернувся до слідчого із заявою про залучення його до провадження в якості потерпілого. Проте, отримав постанову слідчого Четвертого СВ (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Вважає таке рішення незаконним, так як йому була завдана як фізична, так і моральна шкода. Окрім того, вказана постанова взагалі невмотивована, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні скаржник просив задовольнити його скаргу з підстав, що викладені у ній.

Слідчий, рішення якого оскаржується, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не надіслав заяв чи клопотань. З огляду на положення ст.306 КПК України його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши скаржника, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

З матеріалів, доданих до скарги, вбачається, що четвертим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України.

08.06.2024 ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до Четвертого СВ (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, з заявою про залучення його до провадження №0000023 в якості потерпілого.

За результатами розгляду такого клопотання, старший слідчий Четвертого СВ (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 14.06.2024 виніс постанову, якою відмовив у задоволенні вказаного клопотання, мотивуючи її тим, що на даний час будь-яка шкода в рамках кримінального провадження №0000023 не підтверджена.

Проте така позиція слідчого та, відповідно і винесена з вказаними обґрунтуваннями постанова, не відповідає завданням кримінального провадження, що передбачені ст. 2 КПК України, а також положенням ст.55 КПК України.

Так, відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому, слід звернути увагу на те, що основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України, є порядок виконання військовими службовими особами військових формувань України своїх повноважень із забезпечення військового правопорядку. Як додатковим обов`язковим (альтернативним), так і додатковим факультативним об`єктом цього злочину можуть бути особисті права та свободи людини і громадянина, власність або інші блага.

За вказаних обставин, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 425 КК України, про яке заявив ОСОБА_3 і досудове розслідування по якому здійснюють слідчі органи, не виключають можливість заподіяння йому шкоди, а на підставі вимог ст.91 КПК України, дана обставина є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Тобто, враховуючи викладене, висновок слідчого про відсутність завдання будь-якої шкоди ОСОБА_3 до прийняття рішення про закриття кримінального провадження або ухвалення вироку у справі, є передчасним. Згідно ч.2 ст.9 КПК України, а також ст.92 КПК України на слідчого покладено обов`язок всебічно, повно і неупереджено досліджувати обставини кримінального провадження і не ґрунтувати свої рішення на припущеннях.

З урахуванням наведених вище обставин, постанова старшого слідчого Четвертого СВ (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 14.06.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000023 від 03.08.2023 підлягає скасуванню.

Тобто, скарга ОСОБА_3 у цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, вважаю, що слід відмовити у задоволенні скарги в частині зобов`язання слідчого винести постанову про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000023, оскільки відповідно до ст. 55 КПК України прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим не передбачено, а права і обов`язки у ОСОБА_3 , як потерпілого, виникли з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, і постанова слідчого про відмову у визнанні його потерпілим, яка перешкоджала у реалізації таких прав, скасована.

Керуючись ст. ст.2,9, 303-307 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Четвертого СВ (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 14.06.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000023 від 03.08.2023.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1