Справа № 737/536/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/452/24
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження №002104 від 14.06.2023 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Менського району Чернігівської області, українця, громадянина України, не працюючого, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернігів, українця, громадянина України, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не працюючого, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання - 15.06.2023 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 1792 грн 45 коп.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з моменту його затримання - 15.06.2023 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 1792 грн 45 коп.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 14.06.2023, близько 05 год. 00 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, реалізуючи спільний умисел на заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням до житла, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан, в подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, 18.04.2022 №259/2022,17.05.2022 №341/2022, 12.08.2022 №573/2022, 07.11.2022 №757/2022,06.02.2023 №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, останній раз з 05 год. 30 хв. 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, прибули до домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , де підійшовши до дверей будинку, ОСОБА_8 проник до будинку разом з ОСОБА_9 .

Продовжуючи реалізовувати свій спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зайшли до зали буд. АДРЕСА_4 , де ОСОБА_8 пройшов до спальної кімнати вказаного будинку, в якій знаходилася потерпіла ОСОБА_10 та з метою подолання можливого опору останньої, розпилив в обличчя ОСОБА_10 діючу речовину з газового балончика «Defense Nato Red Pepper Gel 2000000», чим спричинив останній тілесні ушкодження у виді опіку рогівки та кон`юнктиви обох очей ІІІ ст., які виникли від дії хімічної речовини, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_9 не був обізнаний про наміри ОСОБА_8 щодо застосування відносно потерпілої насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, оскільки перебував у залі зазначеного будинку.

В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відкрито викрали із зали будинку АДРЕСА_4 , одну упаковку розчинної кави марки «NESCAFE» Gold, вагою 60 г, вартістю 86 грн. 51 коп., 500 г цукерок «Florens» With baked milk ТМ «АВК», вартістю 117 грн. 26 коп., 500 г цукерок «Аркадія» зі смаком сливи ТМ «Лукас», вартістю 83 грн.75 коп., 300 г цукерок «Кара-Кум» - «Добрий смак», виробник Харківський завод «Продтовари», вартістю 43 грн. 45 коп. із гаманця потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 20 грн, а всього відкрито викрали на загальну суму 350 грн 97 коп., чим спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

Вказує, що місцевим судом безпідставно не враховано визнання ним вини, оскільки судове засідання проводилося в режимі відеоконференції і він не завжди розумів дії, які відбувалися, однак зазначає, що він із самого початку визнавав вину та якомога намагався сприяти досудовому розслідуванню, відшкодувати шкоду позбавлений можливості через перебування під вартою, при цьому потерпіла зазначила, що претензій до нього не має та позов не заявляла, просила не позбавляти їх волі. Тому просить визнати та врахувати пом`якшуючі його покарання обставини: визнання вини та щире каяття, відшкодування завданого збитку та активне сприяння розкриттю злочину, стан здоров`я, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також те, що раніше не судимий і призначити більш м`яке покарання.

Захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком, подав апеляційні скарги в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у яких просив вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання та на підставі ст. 69 КК України призначити ОСОБА_9 покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнити від покарання на підставі ст. 75 КК України з призначенням іспитового строку 3 роки та ОСОБА_8 призначити покарання на підставі ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з призначенням іспитового строку 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, посилаючись на помилкову оцінку судом відношення обвинувачених до вчиненого, які визнали вину в повному обсязі, надали визнавальні показання протягом як досудового розслідування так і в суді, щиро розкаялися у вчиненому та сприяли досудовому розслідуванню. Певну плутанину в показах обвинуваченого ОСОБА_8 пояснює тривалим розглядом справи, внаслідок чого він забув певні обставини.

Також вважає, що судом безпідставно враховано кваліфікуючу обставину проникнення до житла, оскільки в судовому засіданні було достеменно встановлено, що двері будинку потерпілої були відкриті. А враховуючи практику ВКС зазначає, що не можна кваліфікувати як такі, які вчинені з проникненням, дії особи, яка потрапила до житла без умислу заволодіти чужим майном, однак заволоділа ним, при цьому в судовому засіданні було встановлено, що такий умисел у обвинувачених виник після того, як вони зайшли до будинку потерпілої.

Вказує, що суд безпідставно не врахував пом`якшуючими покарання обставини встановлені органом досудового розслідування щире каяття, сприяння розкриттю злочину та відшкодування шкоди потерпілій. Посилання суду на роз`яснення ВС щодо розкаяння вважає недоречними щодо суті справи, оскільки обвинувачені повністю визнали вину, дійсно активно сприяли розслідуванню, за їх участі проведено слідчі експерименти, відшкодували шкоду потерпілій, яка не має до них претензій, однак думка потерпілої, яка наполягала на покаранні, не пов`язаному з позбавленням волі, судом взагалі не врахована.

Заслухавши доповідь судді, захисника, обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених підстав, думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами, які знайшли оцінку в судовому рішенні.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка суду І інстанції показала, що ОСОБА_11 знає, він лагодив у неї огорожу, за що вона віддала гроші в сумі 6000 грн його матері ОСОБА_12 , яка допомагала їй по господарству та 13.06.2023 залишилась у неї ночувати. Спали у різних кімнатах, двері до будинку не були зачинені. Вранці 14.06.2023 о 5 годині вона прокинулась від якогось гуркіту, хтось забіг до неї в спальню та відразу запирскав їй чимось очі, від чого їх сильно пекло. Вона впізнала ОСОБА_11 , який став поводитись агресивно та вимагав ще шість тисяч гривень за огорожу, погрожував. ОСОБА_13 , якого до цього вона не знала, до її кімнати не заходив, нічого не казав. Грошей у неї не було, про що вона сказала хлопцям. Тоді ОСОБА_14 почав у залі витягувати полиці з тумбочок і викидав речі на підлогу, які ОСОБА_13 збирав у пакет. Забрали продукти харчування, а в гаманці, який лежав у тумбочці в залі, забрали 20 грн. ОСОБА_15 намагалася зупинити хлопців, але вони не реагували, поводились агресивно. Після цього вони пішли, а ОСОБА_15 зателефонувала її онуці, яка повідомила поліцію. Претензій до обвинувачених не має.

Такі показання потерпілої у повній мірі узгоджуються з наданими нею ж показаннями під час проведеного за її участі слідчого експерименту 14.06.2023 року, а також з показаннями свідка ОСОБА_16 , яка суду показала, що в ніч з 13 на 14 червня 2023 року ночувала у потерпілої ОСОБА_10 , якій допомагала по господарству, а її син ОСОБА_17 робив їй огорожу, за яку потерпіла розрахувалася з нею, про що вона сину казала, гроші витратила на власні потреби. Вранці до будинку прийшов її син з ОСОБА_18 , які, на її думку, були у стані алкогольного сп`яніння. Навіщо прийшли не пояснювали, однак бачила, як щось шукали в тумбочках, ОСОБА_19 складав продукти у пакет, після чого пішли.

Крім цього, вина обвинувачених підтверджується показаннями інших свідків, допитаних судом І інстанції та письмовими доказами, дослідженими судом: протоколами огляду місця події від 14.06.2023 та огляду речей з фототаблицями до них; протоколами слідчих експериментів, проведених за участі обвинувачених, під час яких останні зазначали про обставини вчиненого кримінального правопорушення, що в певній мірі узгоджується з показами потерпілої як в суді так і під час слідчого експерименту, зокрема в частині того, що зайшовши, ОСОБА_17 одразу бризнув із балончика в очі потерпілій, а потім нишпорили по шухлядах та забрали продукти харчування; висновком судово-медичної експертизи потерпілої про виявлення у неї тілесних ушкоджень очей, характерних застосуванню газового балончику; іншими доказами, які були ретельно досліджені судом першої інстанції, оцінені як кожен окремо так і в своїй сукупності.

Таким чином, колегія суддів приходить переконання, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 186 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг щодо відсутності такої кваліфікуючої ознаки як проникнення, мотивуючи це тим, що двері будинку були відчинені та умисел на викрадення майна у обвинувачених виник вже коли вони перебували в будинку, з таких підстав.

Так, проникнення у житло як кваліфікуюча ознака грабежу передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час грабежу. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення грабежу та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к).

Про це свідчать дії обвинувачених, які потрапили в житло потерпілої о 5 ранку, коли та спала і не чекала їх, що вочевидь вказує на незаконність їх проникнення, при цьому ОСОБА_8 одразу застосував до потерпілої газовий балончик та вимагав гроші, після чого почав викидати вміст тумбочок, а обвинувачений ОСОБА_13 зібрав продукти в пакет, що свідчить про спрямованість умислу обвинувачених на заволодіння майном потерпілої, яким вони фактично заволоділи.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинене за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення до житла та в умовах воєнного стану.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченим, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, осіб обвинувачених та оцінки обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією статті КК України, на підставі ст. 69 КК України, можливе лише за умови наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при наявності позитивних даних про особу обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченим міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочином, конкретні обставини вчиненого, особи обвинувачених, які раніше не судимі в силу ст. 89 КК України, обвинувачений ОСОБА_8 одружений, неповнолітніх дітей не має, впродовж 2023 року сім разів притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за правопорушення, які посягають на власність та громадський порядок, враховано стан його здоров`я та характеризуючі дані за місцем проживання, які є умовно негативними, оскільки останній вживає алкоголь, б`є односельчан.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 , суд взяв до уваги дані про стан здоров`я, те, що він неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, до адміністративної відповідальності не притягався, за місцем мешкання характеризується як непрацюючий, вживаючий алкоголь.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченим суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При цьому судом не визнано пом`якшуючими покарання обставинами визнання вини та щире каяття, зазначивши, що обвинувачені попри заяви про визнання вини у своїх показаннях фактично не погодились із викладеними в обвинуваченні обставинами і лише після дослідження всіх доказів, які доводили їх вину, заявили про визнання, що судом розцінено як недоведеність дійсності їх каяття, яке спрямовано виключно на пом`якшення покарання. Не визнано такою, що пом`якшує покарання обставиною і відшкодування шкоди, оскільки суду не надано відповідних доказів, а заява потерпілої про відсутність претензій до обвинувачених, викликана жалем до них, оскільки один із них є сином її подруги, за відсутності активних дій, спрямованих на відшкодування збитків, не може вважатися добровільним відшкодуванням завданої шкоди. Також суд не визнав пом`якшуючою обставиною активне сприяння розкриттю злочину, не вбачаючи в діях обвинувачених активності та ініціативності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду І інстанції, оскільки вони обґрунтовані та належним чином мотивовані, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог щодо визнання пом`якшуючих покарання обставин, висновки суду в цій частині відповідають встановленим обставинам кримінального провадження.

При цьому, посилаючись на беззаперечне визнання вини обвинуваченими, апеляційні скарги захисника в інтересах обвинувачених містять незгоду з установленою судом, серед іншого, кваліфікуючою ознакою «проникнення», що вочевидь не свідчить про «повне визнання вини та щире каяття» та підсилює правильність висновків місцевого суду з даного приводу.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України за відсутності обставин, що пом`якшують покарання та даних щодо осіб обвинувачених, які в силу ст. 89 КК України вважаються не судимими та не мають позитивних характеристик.

Відтак і підстав для звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, як про те йдеться в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, не вбачається.

Призначене судом І інстанції покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та особам обвинувачених і є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2024 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженими, які перебувають під вартою, в той самий строк з моменту вручення їм копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4