КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/5006/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

власника майна: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника власника майна ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001056 від 12 грудня 2023 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертю статті 28, частиною четвертю статті 190 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . ОСОБА_22 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертю статті 28, частиною четвертю статті 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_23 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт з метою збереження речових доказів та подальшої можливої конфіскації, як виду покарання на автомобіль «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебуває у користуванні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було вилучено 30 травня 2024 року у ході проведення його обшуку на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у паркінгу, який знаходиться у підвальному приміщенні буд АДРЕСА_1 , шляхом тимчасового позбавлення їх власника прав розпорядження, користування та відчуження цього майна.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Уважає, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а розгляд клопотання сторони обвинувачення не був повним та всебічним.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Посилається на те, що ОСОБА_7 проживає однією сім`єю з ОСОБА_37, у них є спільний син, проте її майновий стан жодним чином не пов`язаний з діяльністю ОСОБА_10.

Зауважує, що ОСОБА_7 набула право власності на вилучений автомобіль на підставі договору дарування від 19 січня 2024 року, дарувальником за яким була ОСОБА_24 , яка, у свою чергу, придбала даний автомобіль у 2021 році, ще до моменту початку діяльності злочинної організації, нібито, на чолі з ОСОБА_37.

Вказує, що прокурором не доведено яке саме доказове значення може мати вказаний автомобіль у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження, користування, розпорядження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Також посилається на порушення слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва правил підсудності з огляду на те, що орган досудового розслідування знаходиться у межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Звертає увагу суду на те, що клопотання про арешт майна було подано з порушенням строків, встановлених частиною п`ятою статті 171 КПК України, оскільки майно ОСОБА_7 було вилучено в ході обшуку 30 травня 2024 року, а клопотання про його арешт надійшло до суду 03 червня 2024 року, ухвалою від 06 червня 2024 року прокурору клопотання було повернуто на підставі його заяви про відкликання клопотання на доопрацювання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення власника майна ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001056 від 12 грудня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 190 КК України.

У клопотанні зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи організаторські здібності, лідерські якості та відповідний авторитет серед криміногенного елементу, діючи умисно, з корисних мотивів, за не встановлених досудовим розслідуванням обставин, однак не пізніше початку грудня 2023 року, вирішили зайнятися незаконною діяльністю пов`язаною з систематичним заволодінням чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з використанням електронно-обчислювальної техніки.

З метою реалізації свого злочинного умислу направленого на досягнення злочинного результату у вигляді отримання прибутку за незаконну діяльність пов`язану із заволодінням чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирішили створити та очолити злочинну організацію діяльність якої полягатиме в систематичному вчиненні ряду тяжких злочинів - шахрайств, з використанням електронно-обчислювальної техніки та розробили план злочинної діяльності із розподілом ролей та функцій кожного її учасника, спрямованих на досягнення злочинного результату у вигляді отримання прибутку.

До вказаної злочинної організації вирішили залучити наближених до них осіб, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Останні, бажаючи систематично отримувати грошові кошти за незаконну діяльність, пов`язану із незаконним заволодінням чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з використанням електронно-обчислювальної техніки, погодились на вказану пропозицію та вступили до злочинної організації.

Незаконна діяльність полягає у створенні та організації діяльності на території Київської області, а також інших регіонах України, так званих офісів « Call-центрів », працівники яких, з використанням офіційних міжнародних криптовалютних бірж, таких як « Bybit », « KuCoin » та інших, під приводом отримання заробітку за тестування мережі криптовалют «EOS», «WAX» («WAXP»), шляхом введення в оману осіб, схиляють їх до проведення певного алгоритму операцій з переказу придбаної криптовалюти на заздалегідь створені останніми криптовалютні гаманці.

У подальшому до вказаної злочинної організації вступили ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , які виконували як управлінські функції щодо роботи вказаних «Call-центрів», так і пошуку потенційних потерпілих через інформаційну мережу Інтернет.

Прокурором зауважено, що в ході досудового розслідування достовірно встановлені факти вказаної діяльності зазначеної групи осіб, а саме вчинення шахрайських дій відносно громадян Республіки Молдова.

Так, в період часу з 12 лютого 2024 року по 23 лютого 2024 року учасник вказаної злочинної організації ОСОБА_14 , після надання потерпілому ОСОБА_32 недостовірної інформації з приводу проведення останнім тестування мереж криптовалют, ввівши останнього в оману та схиливши до співпраці, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_32 на суму 1 500 доларів США, чим завдав матеріальну шкоду на суму 56 957 гривень, згідно офіційного курсу валют Національного банку України станом на 23 лютого 2024 року.

Крім цього, в період часу з 04 квітня 2024 року по 08 квітня 2024 року, інший учасник вказаної злочинної організації ОСОБА_21 в аналогічний спосіб заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_33 на суму 713 доларів США, що згідно офіційного курсу валют Національного банку України станом на 08 квітня 2024 року становить 27 695 гривень 56 копійок.

Також, в період часу з 03 квітня 2024 року по 15 квітня 2024 року учасник вказаної злочинної організації ОСОБА_19 шляхом введення в оману потерпілої ОСОБА_34 щодо тестування мереж криптовалют та отримавши доступ до електронного гаманця потерпілої, без її згоди, здійснив купівлю та переказ криптовалюти на загальну суму 617 доларів США на підконтрольний йому електронний гаманець, спричинивши потерпілій ОСОБА_34 матеріальну шкоду на вказану суму, що відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 15 квітня 2024 року становить 24 309 гривень 18 копійок.

Отримані у заначений спосіб грошові кошти учасниками злочинної організації перераховувались на підконтрольні електронні гаманці та у подальшому використовувались для особистого збагачення.

Дана інформація підтверджують допитами потерпілих: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , допитами свідків: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , оглядами акаунтів криптобірж потерпілих, оглядами акаунтів «Telegram» потерпілих та іншими матеріалами в їх сукупності.

30 травня 2024 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 190 КК України.

30 травня 2024 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 190 КК України.

30 травня 2024 року у ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у період часу з 12 години 49 хвили до 14 години 00 хвилин було проведено обшук автомобіля «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого авто було вилучено. Обшук проводився у паркінгу, який знаходиться у підвальному приміщенні буд. АДРЕСА_1 .

Автомобіль «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого від 30 травня 2024 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом.

31 травня 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва скеровано клопотання про арешт майна, а саме автомобіля AUDI A8, д.н.з. НОМЕР_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

06 червня 2024 року на підставі заяви прокурора слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.

07 червня 2024 року до клопотання додано копії матеріалів провадження, якими усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

07 червня 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_23 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001056 від 12 грудня 2023 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 190 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 190 КК України, в порядку статті 208 КПК України, а саме накласти арешт з метою збереження речових доказів та подальшої можливої конфіскації, як виду покарання, на автомобіль «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебуває у користування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було вилучено 30 травня 2024 року у ході проведення його обшуку на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у паркінгу, який знаходиться у підвальному приміщенні буд. АДРЕСА_1 , шляхом тимчасового позбавлення їх власника прав розпорядження, користування та відчуження цього майна.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_23 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт з метою збереження речових доказів та подальшої можливої конфіскації, як виду покарання на автомобіль «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебуває у користуванні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було вилучено 30 травня 2024 року у ході проведення його обшуку на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у паркінгу, який знаходиться у підвальному приміщенні буд АДРЕСА_1 , шляхом тимчасового позбавлення їх власника прав розпорядження, користування та відчуження цього майна.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме автомобіль «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебуває у користуванні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було вилучено 30 травня 2024 року у ході проведення його обшуку на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у паркінгу, який знаходиться у підвальному приміщенні буд АДРЕСА_1 , з тих підстав, що є висока вірогідність того, що вищезазначене майно набуте кримінально протиправним шляхом та відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи скаржників про те, що клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять обставин та посилань на належні та допустимі докази, які б обґрунтовували підозру, що власник майна може сховати, знищити, пошкодити або відчужити майно.

Аргументи адвоката, що ОСОБА_7 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні; проживає однією сім`єю з ОСОБА_37, у них є спільний син, проте її майновий стан жодним чином не пов`язаний з діяльністю ОСОБА_10, вона набула право власності на вилучений автомобіль на підставі договору дарування від 19 січня 2024 року, дарувальником за яким була ОСОБА_24 , яка, у свою чергу, придбала даний автомобіль у 2021 році, ще до моменту початку діяльності злочинної організації, нібито, на чолі з ОСОБА_37, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта, що клопотання про арешт майна було подано з порушенням строків, встановлених частиною п`ятою статті 171 КПК України, оскільки майно ОСОБА_7 було вилучено в ході обшуку 30 травня 2024 року, а клопотання про його арешт надійшло до суду 03 червня 2024 року, ухвалою від 06 червня 2024 року прокурору клопотання було повернуто на підставі його заяви про відкликання клопотання на доопрацювання не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту встановлено, що майно було вилучено у ході обшуку 30 травня 2024 року, клопотання направлене до суду 31 травня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року на підставі заяви прокурора повернуто клопотання прокурору для усунення недоліків.

07 червня 2024 року до клопотання додано копії матеріалів провадження, якими усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Таким чином, зважаючи на те, що огляд та вилучення майна, на яке прокурор просить накласти арешт, було проведено 30 травня 2024 року, а клопотання про накладення арешту прокурор подав вперше 31 травня 2024 року та 07 червня 2024 року усунув недоліки клопотання, строк на звернення прокурора до суду з клопотанням про накладення арешту на майно не пропущено.

Крім того, на переконання колегії суддів, недотримання органом досудового розслідування визначеного частиною п`ятою статті 171 КПК України строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна саме по собі не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Доводи захисника про порушення правил підсудності під час розгляду клопотання Святошинським районним судом міста Києва ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника власника майна ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3