СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/33/22 пр. № 1-кп/759/269/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0000598 від 06 липня 2021 року за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області, українець, гр-н України, освіта вища, не одружений, працює, учасник національного спротиву агресії рф, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , не судимий;

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Черкаси, українець, гр-н України, освіта вища, одружений, учасник бойових дій, учасник національного спротиву агресії рф, працює, колишній працівник правоохоронного органу, зареєстрований в АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 , не судимий;

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Черкаси, українець, гр-н України, освіта вища, не одружений, працює, зареєстрований в АДРЕСА_4 , проживає: АДРЕСА_5 , судимий 13 серпня 2012 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений 23 червня 2014 року, невідбута частина становить 1 рік 6 місяців 29 днів, -

які, кожен окремо, обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

сторони провадження: прокурор - ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх захисники - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , відповідно, інші учасники - потерпілий ОСОБА_14 , його представник ОСОБА_15 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

У період часу із 2007 по 2008 рік, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 - матерю потерпілого ОСОБА_14 було укладено усну цивільно-правову угоду, змістом якої була позика на суму 30 000 доларів США, які ОСОБА_21 передав ОСОБА_19 . Відповідно до домовленостей між ОСОБА_23 та ОСОБА_19 остання мала з часом повернути кошти. Однак ОСОБА_19 вказані кошти ОСОБА_25 станом на 2021 рік не повернула.

Враховуючи ці дані, за невстановлених обставин, але не пізніше жовтня 2020 року, у ОСОБА_4 , який отримав доручення від свого батька - ОСОБА_25 домогтися повернення існуючого боргу, виник злочинний умисел, направлений на вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим ОСОБА_14 як сином ОСОБА_19 , а саме 30 000 доларів США, які являлись предметом цивільно-правової угоди між ОСОБА_23 та ОСОБА_19 . При цьому, даних про те, що ОСОБА_14 був стороною вказаної цивільно-правової угоди позики, володів чи розпоряджався даними коштами, немає.

Реалізуючи свій злочинний намір та розробивши план вимагання від потерпілого ОСОБА_14 грошових коштів як погашення боргу його матері, ОСОБА_4 не пізніше жовтня 2020 року залучив до своєї злочинної діяльності свого приятеля з числа діючих працівників правоохоронного органу - Особу 1, та повідомивши останньому деталі розробленого ним злочинного плану, отримав згоду останнього на вчинення злочину.

Згідно до розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, Особа 1 повинен прибути з ним до місця здійснення ОСОБА_14 підприємницької діяльності та з погрозою застосування щодо останнього насильства, а у разі необхідності із застосуванням такого насильства, вимагати від ОСОБА_14 повернути ОСОБА_4 грошові кошти у якості боргу матері в сумі 30 000 доларів США.

У подальшому, Особа 1 та ОСОБА_4 з метою реалізації спільного злочинного умислу та незаконного отримання грошових коштів від ОСОБА_14 , на початку жовтня 2020 року, приблизно об 11:30 год., діючи умисно, за попередньою змовою, на двох автомобілях - марки «BMW 520D», р.н. НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_2 , прибули до прилеглої території нежитлового приміщення, що перероблене під майстерню та розташоване по АДРЕСА_6 , у якому ОСОБА_14 здійснює підприємницьку діяльність. Реалізуючи злочинний план, розроблений ОСОБА_4 , що спрямований на вимагання за попередньою змовою групою осіб грошових коштів у ОСОБА_14 з погрозою застосування насильства над потерпілим, Особа 1 та ОСОБА_4 підійшли до ОСОБА_14 та повідомили йому про наявність боргу перед ОСОБА_4 у розмірі 30 000 доларів США.

У ході розмови Особа 1 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб та продовжуючи виконувати розроблений ОСОБА_4 злочинний план, почали вимагати від ОСОБА_14 повернути ОСОБА_4 борг своєї матері - кошти в сумі 30 000 доларів США, а також погрожувати застосуванням насильства у разі відмови останнього від повернення ОСОБА_4 грошових коштів у якості сплати вказаного боргу. Висловивши вимоги передачі майна та погрози застосуванням насильства, Особа 1 та ОСОБА_4 повернулись до своїх автомобілів і залишили територію майстерні.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати розроблений ОСОБА_4 злочинний план, 30 червня 2021 року, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, Особа 1, додатково заздалегідь залучивши до спільної з ОСОБА_4 злочинної діяльності ОСОБА_31 , який за невстановлених слідством обставин вступив із Особою 1 у злочинну змову навимагання за попередньою змовою групою осіб грошових коштів у ОСОБА_14 під погрозою застосування насильства щодо останнього, використовуючи автомобіль марки «BMW 520D», р.н. НОМЕР_3 , що належить Особі 1, приблизно о 17:30 год., прибули до майстерні по АДРЕСА_6 , в якій ОСОБА_14 здійснює підприємницьку діяльність. Реалізуючи злочинний план, розроблений ОСОБА_4 , Особа 1 та ОСОБА_6 підійшли до ОСОБА_14 та почали наносити удари у площину голови та тулубу останнього кулаками рук та ногами, чим спричинили останньому легкі тілесні ушкодження. Після чого, Особа 1 та ОСОБА_33 , продовжуючи виконувати розроблений ОСОБА_4 злочинний план, діючи за попередньою змовою групою осіб, застосувавши насильство до потерпілого ОСОБА_14 та погрожуючи його застосуванням у разі невиконання їх вимог, почали вимагати від останнього передачі ОСОБА_4 у вигляді боргу кошти в сумі 30 000 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_14 , будучи наляканим та побоюючись за своє життя та здоров`я, припускаючи можливість застосування щодо нього ще більшого, оскільки сприймав дані погрози реальними, був вимушений погодитись на висунуті незаконні вимоги Особи 1 щодо передачі ОСОБА_4 грошових коштів у якості сплати боргу своєї матері, повідомивши про своє рішення Особу 1 та ОСОБА_6 , які діяли за попередньою змовою.

Висловивши вимоги передачі майна з погрозами застосування насильства та заподіявши тілесні ушкодження ОСОБА_14 , Особа 1 та ОСОБА_6 залишили територію вказаної майстерні.

У подальшому, 08 вересня 2021 року, близько 10:00 год., ОСОБА_14 , усвідомлюючи реальність погроз застосування насильства та заподіяння йому тілесних ушкоджень, за допомогою мобільного зв`язку повідомив ОСОБА_4 про можливість передачі останньому грошових коштів в сумі 10 000 доларів США у якості сплати частини боргу своєї матері в розмірі 30 000 доларів США, після чого останній призначив ОСОБА_14 зустріч цього ж дня о 16:00 год. в районі будинку за адресою: АДРЕСА_7 .

Так, з метою доведення до кінця свого злочинного умислу, направленого на вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб (вимагання), ОСОБА_4 , бажаючи незаконно отримати частину грошових коштів у якості повернення ОСОБА_14 боргу своєї матері, використовуючи автомобіль марки «Hyundai Sonata», р.н. НОМЕР_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, прибув у зазначений вище час за вказаною адресою, де мав зустрітись з ОСОБА_14 . Знаходячись у вказаному автомобілі, який був припаркований в м. Києві на ділянці місцевості в районі будинку АДРЕСА_7 , ОСОБА_4 запросив ОСОБА_14 до салону вказаного автомобіля, після чого останній сів на переднє пасажирське сидіння. Перебуваючи в салоні вказаного транспортного засобу, 08 вересня 2021 року, близько 16:15 год., ОСОБА_14 , побоюючись за своє здоров`я і реально сприймаючи погрози застосування насильства щодо себе та діючи під контролем правоохоронних органів, передав ОСОБА_4 імітаційні засоби у вигляді предметів, схожих на грошові кошти у сумі 10 000 доларів США як сплату частини боргу своєї матері в розмірі 30 000 доларів США. 3 метою доведення до кінця свого злочинного умислу, направленого на вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб (вимагання), та зважаючи, що передані ОСОБА_14 імітаційні засоби є грошовими коштами в сумі 10 000 доларів США, ОСОБА_4 поклав їх до підлокітника між передніми сидіннями автомобіля, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Прокурор підтримав висунуте за обвинувальним актом обвинувачення за ч. 2 ст. 189 КК України у повному обсязі, вважаючи безспірно доведеним те, що не тільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а й ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, погрожуючи насильством та знищенням майна, вимагали у потерпілого ОСОБА_14 30 000 доларів США. При цьому, прокурор додатково, окрім встановленого судом, також вважав доведеним те, що бажаючи незаконно отримати грошові кошти у сумі 30 000 доларів США у якості повернення потерпілим ОСОБА_14 нібито неіснуючого боргу, саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовились розподілити їх між собою порівну, тобто по 15 000 доларів США.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні поставленого їм у провину злочину сторона обвинувачення посилалася на подані докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду, а також на показання допитаних судом обвинувачених та свідків. Під час судових дебатів прокурор вважав подані докази допустимими та достатніми для того, щоб критично оцінити захисні версії обвинувачених та поза розумним сумнівом довести їх винуватість у висунутому обвинуваченні в повному обсязі.

Правова позиція сторони захисту.

Сторона захисту консолідовано вважала пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 189 КК України помилковим, оскільки дії обвинувачених, які були ініційовані кредитором за договором позики - ОСОБА_4 та спрямовані на боржника за цим же договором - потерпілого ОСОБА_14, не виходили за межі примушення до виконання цивільно-правового зобов`язання, вчиненого за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 355 КК України), а тому просила суд застосувати до обвинувачених належну правову процедуру. Окрім того, захист обвинуваченого ОСОБА_5 вважав всі здобути докази в частині доведення його винуватості недопустимими, оскільки вони отримані слідчім органу поліції з явним порушенням правил підслідності щодо особи, яка на час вчинення поставленого у провину діяння була працівником правоохоронного органу (СБУ).

Оцінка поданих сторонами доказів судом, мотиви, з яких суд відкинув окремі докази обвинувачення та захисту.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину частково і показав таке. Приблизно 12 років по тому його батько позичив родині ОСОБА_14 (потерпілому ОСОБА_14 та його матері ОСОБА_39 ) кошти в сумі 30 000 доларів США. Домовленість про це була досягнута усно у присутності чотирьох осіб: з одного боку, ОСОБА_4 та його батько, а з іншого - ОСОБА_14 та його матір ОСОБА_39 , яка приходилася батькові двоюрідною сестрою. Приблизно через два тижні батько передав кошти ОСОБА_14 у присутності свідка ОСОБА_43 . У подальшому батько захворів, а борг не повертався, тому батько попросив його, обвинуваченого, нагадати родині ОСОБА_14 про борг та зажадати його повернення. Самі ОСОБА_14 жодних дій, спрямованих на повернення вказаного боргу, не вживали. Маючи намір змусити родину ОСОБА_14 повернути борг, він, ОСОБА_4 , про це розповів своєму знайомому ОСОБА_5, який погодився посприяти вирішенню цього питання. З цією метою він з ОСОБА_5 на початку жовтня 2020 року на двох автомобілях - марки «BMW» та «Mercedes» прибули до майстерні по АДРЕСА_6 , у якому ОСОБА_14 здійснює підприємницьку діяльність, та вимагали від останнього повернення боргу в сумі 30 000 доларів США. Особисто він, ОСОБА_4 , ОСОБА_14 не погрожував, хоча був дуже розлючений ситуацією, що склалася. Через рік ОСОБА_5 знову навідався до ОСОБА_14 на роботу з приводу повернення боргу, а він, ОСОБА_4 , у цей момент мав з ОСОБА_14 телефонну розмову та обговорив з ним можливі варіанти повернення боргу хоча б частинами. Про участь в цих подіях обвинуваченого ОСОБА_6 йому відомо не було.

Через деякий час у вересні 2021 року ОСОБА_14 телефоном повідомив йому про можливість передачі 10 000 доларів США як сплати частини боргу та сам призначив зустріч того ж дня в районі будинку АДРЕСА_7 . На цю зустріч він, ОСОБА_4 , прибув на автомобілі «Hyundai Sonata», ОСОБА_14 сів до салону авто на переднє пасажирське сидіння та поклав до підлокітника між передніми сидіннями грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, після чого вискочив з авто, а його, ОСОБА_4 , затримали правоохоронці.

Як також визнав обвинувачений ОСОБА_4 : - розписка за фактом передачі коштів у борг в сумі 30 000 доларів США не складалася; - він не був очевидцем самої передачі батьком коштів родині ОСОБА_14 та висловлених при цьому умов, оскільки в цей день перебував в іншій місцевості на відпочинку; - ОСОБА_5 діяв від його, ОСОБА_4 , імені; - дійсно, ОСОБА_14 заперечував, що цей борг повинен повертати саме він, проте саме на нього тиснули з цією метою; - йому відомо, що ОСОБА_14 після другої зустрічі з ОСОБА_5 звертався до лікарні з приводу отриманих ушкоджень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину частково і показав таке. 30 червня 2021 року він разом з ОСОБА_5, з яким товаришував, рухався у справах на автомобілі останнього марки «БМВ» темного кольору. Раптом ОСОБА_5 запропонував заїхати до одного чоловіка та вирішити з ним питання щодо повернення коштів, які він заборгував його приятелю, як при цьому уточнив, треба було постояти поруч, на що він, обвинувачений ОСОБА_6 , погодився. Згодом вони прибули до прилеглої території поруч із нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_6 , де ОСОБА_5 зустрівся з потерпілим ОСОБА_14 і почав з ним розмову щодо повернення останнім боргу в сумі 30 000 доларів США. Коли ОСОБА_14 почав поводити себе не зрозуміло, то визнавати борг, то ні, став їх виганяти та погрожувати поліцією, він, ОСОБА_6 , завдав останньому ляпас та попросив не «хитрити» і повернути борг. ОСОБА_14, заспокоївшись, пообіцяв повернути борг частинами, а тому вони, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , залишили вказане місце події і поїхали далі у своїх справах. Як також уточнив ОСОБА_6 , під час вказаних подій був присутнім свідок ОСОБА_62, він, ОСОБА_6 , був залучений до вказаних подій лише одного разу, ОСОБА_4 до нього з цього приводу не звертався, винагороду за ці дії йому також ніхто не пропонував і не обіцяв, він просто вирішив підтримати свого товариша - ОСОБА_5.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину частково - лише у тому, що як діючий працівник правоохоронного органу (співробітник ЦСО «А» СБУ ) на прохання ОСОБА_4 брав участь у подіях щодо повернення гр-ном ОСОБА_14 боргу, який той мав перед батьком ОСОБА_4 на суму 30 000 доларів США. ОСОБА_4 займався поверненням цих коштів на прохання свого батька. Коли на службі стало відомо про його кримінальне переслідування за вимагання, його звільнили зі служби за один день. В іншій частині ОСОБА_5 відмовився свідчити та відповідати на будь-які запитання сторін та суду, скориставшись правом на захист, гарантованим ст. 63 Конституції України та ч. 2 ст. 18 КПК України.

З вказаними показаннями обвинувачених узгоджуються в цілому і показання допитаних під час судового розгляду свідків.

Так, допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_48 - приятель сім`ї обвинуваченого ОСОБА_4 показав, що підтримував дружні стосунки із батьком обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_25 , який вже помер. Декілька років тому, точно свідок не згадав, він був випадковим очевидцем, як до дому ОСОБА_25 прибув його племінник - потерпілий ОСОБА_14, якому ОСОБА_25 передав у значній кількості гроші у виді 100 доларових купюр. ОСОБА_25 при цьому ніяк цих своїх дій в голос не коментував, передачу коштів словами не супроводжував, після чого ОСОБА_14 покинув житло сім`ї ОСОБА_4 з вказаними грошима. Як також уточнив свідок, з приводу переданих у його присутності коштів він не чув жодних розмов, у тому числі, з боку ОСОБА_25 , його сина - обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_14 як перед їх передачею, так і після.

Допитаний під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_52 - співробітник ОСОБА_14 показав, що у жовтні 2020 року, точного часу він не пам`ятає, до них на склади за адресою: АДРЕСА_6 заїхало темне «БМВ», з якого вийшли, як він пам`ятає, обвинувачені ОСОБА_5 та можливо ОСОБА_6 і запитали ОСОБА_14, з яким після недовго розмовляли. Коли вказані особи поїхали, ОСОБА_14 розповів йому, що з нього вимагають віддати 30 000 доларів США боргу, які позичала його мати, та встановили строк для повернення боргу. Але тривалий час з вказаного питання до ОСОБА_14 так ніхто і не приїздив. Влітку 2021 року на склади за адресою: АДРЕСА_6 знову до ОСОБА_14 приїхало те саме «БМВ», з якого вийшли ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та третя невідома особа, якою точно не був присутній в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 . Як він, свідок, спостерігав за подіями з відстані до 10 метрів, ОСОБА_14 впав на землю та його почали бити, він свідок, намагався телефоном викликати поліцію, але ОСОБА_5 заборонив йому це робити. ОСОБА_6 вдарив потерпілого ногою по корпусу, а ОСОБА_5 наносив удари рукою по голові ОСОБА_14, третя особа їх заспокоювала. У подальшому вказані особи пропонували ОСОБА_14 поговорити телефоном із замовником, казали «або домовляйся зараз, або буде гірше», ОСОБА_14 під погрозами пропонував розрахуватися за борг передачею у власність земельної ділянки. Після цих подій ОСОБА_14 один чи два тижні не виходив на роботу, звертався до лікарні. Як також уточнив свідок, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та третя невідома особа якихось предметів в руках під час спілкування із ОСОБА_14 не мали, їх вимоги до останнього він, свідок, сприйняв як вимога повернути борг, який виник через дії родичів ОСОБА_14.

Згідно з дослідженим судом протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09 вересня 2021 року за участі свідка ОСОБА_52 (т. 2 а. 55-57), останній впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 30 червня 2021 року за повідомлених ним обставин вимагала у ОСОБА_14 із застосуванням насильства грошові кошти в сумі 30 000 доларів США. Результати цієї слідчої дії підтвердив свідок і під час допиту в суді.

Ці дані щодо подій 30 червня 2021 року повністю узгоджуються і з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 09 вересня 2021 року за участі потерпілого (т. 2 а. 58-61), не оспорювалися вони і самим обвинуваченим ОСОБА_6 .

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_19 - мати потерпілого ОСОБА_14 показала, що дійсно у батька обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_25 , маючи родинні стосунки, вона займала кошти в сумі 30 000 доларів США, які до теперішнього часу всупереч домовленостям між ними не повернула. ОСОБА_25 при житті неодноразово просив її повернути йому ці кошти, хоча б частинами, але вона їх невигідно вклала у землю (паї), а тому не могла повернути борг. Обвинувачений ОСОБА_4 захотів «війни» задля повернення цих коштів, тому декілька разів чомусь приїздив до її сина - ОСОБА_14 та з погрозами і побиттям вимагав повернення її боргу. Як також уточнила свідок, її син - ОСОБА_14 не мав до існуючого боргу жодного стосунку, оскільки кошти брала в борг вона сама, син лише на її прохання приїхав до дому сім`ї ОСОБА_4 , взяв кошти в сумі 30 000 доларів в ОСОБА_25 та передав їй, а тому саме вона є суб`єктом невиконання взятих на себе цивільно-правових зобов`язань.

Аналізуючи показання всіх допитаних осіб, суд звертає увагу на те, що вони мають взаємодоповнюючий характер та в цілому узгоджуються між собою, окрім певних деталей.

Відтак, суд вважає доведеним факт того, що між батьком обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_18 та ОСОБА_19 було укладено усну цивільно-правову угоду, змістом якої була позика на суму 30 000 доларів США, які ОСОБА_21 передав ОСОБА_19 через її сина ОСОБА_57 . Відповідно до домовленостей між ОСОБА_23 та ОСОБА_19 остання мала з часом повернути ці кошти, але цього не зробила, що власне і спровокувало подальші у свою чергу також протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_25 .

При цьому, суд критично оцінює, а відтак, як надумане, відхиляє твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що його батько передавав кошти у борг всій родині ОСОБА_14, а тому ця родина, зокрема, й потерпілий ОСОБА_14 , мали б нести відповідальність за їх повернення.

Так, як наголошував в суді сам ОСОБА_4 , батько кошти передавав в борг, довіряючи саме своїй двоюрідній сестрі - ОСОБА_19, що узгоджується з показаннями останньої в суді. Письмовий договір позики, який міг би свідчити про інше, не укладався. Про позичені кошти мамою, що стало причиною проблем, повідомляв і потерпілий ОСОБА_14 зі слів свідка ОСОБА_62 та обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому показання останніх з чужих слів як такі, що узгоджуються в цій частині з іншими даними, суд визнає допустимими та достовірними, відтак кладе в основу свого вироку.

Враховуючи викладене, суд критично оцінює, а тому відхиляє і твердження в обвинуваченні про те, що борг, повернення якого зажадав ОСОБА_4 як організатор вимагання, був неіснуючим.

Суд критично оцінює, а тому відхиляє як помилкове припущення показання свідка ОСОБА_62 про те, що в жовтні 2020 року до ОСОБА_14 серед інших осіб приїздив ОСОБА_6 , оскільки як встановлено показаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_6, останній приїздив до ОСОБА_14 лише одного разу - 30 червня 2021 року, коли власне потерпілий і був побитий за його участі. До того ж, сам свідок ОСОБА_62 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка виключно 30 червня 2021 року за повідомлених ним обставин вимагала у ОСОБА_14 із застосуванням насильства грошові кошти.

Суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_4 ініціював вимагання коштів у ОСОБА_14 за участі своїх знайомих, серед яких ОСОБА_6 не було, останній був залучений іншим співучасником ситуативно для участі в єдиному епізоді вимагання, який мав місце 30 червня 2021 року.

Натомість жодних даних про те, що ОСОБА_4 ініціюючи вимагання коштів від потерпілого ОСОБА_14, діяв не за дорученням свого батька та всупереч інтересам останнього, більш того, намагаючись привласнити предмет вимагання та поділити його з іншими співучасниками злочину, під час судового розгляду не отримано, а тому ці твердження в обвинувальному акті як такі, що мають характер припущення, суд виключає.

Відтак, твердження прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не мав права вимагати повернення боргу, який виник у третіх осіб перед його батьком, суд визнає помилковим, він діяв за дорученням останнього, а іншого не встановлено.

Не знайшло свого об`єктивного підтвердження поза розумним сумнівом і те, що співучасники вимагання разом та кожен окремо з них погрожував потерпілому ОСОБА_14 знищенням його майна. Тим більше, що і сам обвинувальний акт сформульований з цього приводу суперечливо - погроза знищення майна потерпілого як ознака вимагання одночасно згадується і не згадується в обвинуваченні. Розмови з приводу можливої реалізації потерпілим належних йому об`єктів нерухомості (земельних ділянок) задля отримання коштів для повернення боргу, що дійсно мало місце, не є свідченням погрози знищення такого майна. Тому суд виключає як недоведену вказівку в обвинуваченні на спосіб вимагання як висловлення погроз знищенням майна потерпілого.

Всі вказані висновки суду щодо оцінки показань допитаних осіб повністю узгоджуються і з дослідженими під час судового розгляду документованими даними.

Так, як видно з реєстраційних документів, дружина потерпілого ОСОБА_14 орендує нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_8 (т. 2 а. 24-33).

Згідно з дослідженими судом протоколом огляду відеозаписів фіксації транспортних засобів від 23 листопада 2021 року, яка використовується ГУНП у м. Києві, з додатками (т. 2 а. 63-67), рух транспортного засобу з номерними знаками НОМЕР_1 зафіксований 30 червня 2021 року в районі Брест-Литовському шосе, 5 у місті Києвіу проміжку часу з 17 по 18 год., що узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_62 про прибуття ОСОБА_6 з Особою 1 на роботу до потерпілого ОСОБА_14 у вечірній час 30 червня 2021 року.

За дослідженими під час судового розгляду матеріалами тимчасових доступів до документів та їх спеціального аналізу (т. 2 а. 68-119) мобільні телефони з номерами 098…48-24, яким користувався потерпілий ОСОБА_14 , та 097…41-02, яким користувався свідок ОСОБА_62, прямо фіксуються в місті геолокації вчинення злочину - АДРЕСА_6 за часом - 30 червня 2021 року у проміжку часу з 17 до 18 год. Мобільний телефон з номером НОМЕР_6, яким користувався обвинувачений ОСОБА_4 , фіксується у вказаний проміжок часу 30 червня 2021 року за місцем проживання останнього по АДРЕСА_9 . Мобільний телефон з номером НОМЕР_7, яким користувався обвинувачений ОСОБА_6, фіксується у вказаний час (у проміжку часу з 17 до 18 год. 30 червня 2021 року) поруч з вказаним місцем вчинення злочину - АДРЕСА_6 . При цьому за даними спільних контактів між собою ОСОБА_4 мав часте спілкування з Особою 1, який у свою чергу спілкувався з потерпілим та іншим обвинуваченим - ОСОБА_6.

Згідно з дослідженою під час судового розгляду довідкою № 8369 від 01 липня 2021 року КМКЛ № 7 на тілі ОСОБА_14 зафіксовані забої грудної клітки, садна та забої на обличчі (т. 2 а. 21, 49). Однак, як видно з дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи № 042/1-383-2021 від 10 вересня 2021 року з додатками у виді поданих потерпілим об`єктивних судово-медичних даних свого обстеження (т. 2 а. 45-48, 50-51), ОСОБА_14 після подій 30 червня 2021 року мав синець на нижній повійці правого ока, який міг утворитися внаслідок однократної травмуючої дії тупого предмету та відноситься до легкого тілесного ушкодження, інші діагнози не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Враховуючи викладене суд в основу свого вироку кладе як достовірний висновок експерта, відхиляючи як непідтверджені інші дані, які містить з цього приводу довідка № 8369.

Всі наведені дані додатково свідчать про присутність під час подій 30 червня 2021 року, у проміжку часу з 17 до 18 год., за адресою АДРЕСА_6 обвинуваченого ОСОБА_6 разом з Особою 1, потерпілого та свідка ОСОБА_62, за наслідками яких потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, що вказує на більш ніж реальну загрозу їх заподіяння перед цими подіями та у подальшому з боку Особи 1 та обвинуваченого ОСОБА_6, який діяв з ним спільно.

Крім того, як вбачається з досліджених судом доручення на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) від 22 липня 2021 року, протоколу про результати санкціонованого судом аудіо, -відеоконтролю за особою від 18 вересня 2021 року (т. 3 а. 10-11, 18-24, 52), під час зустрічі 17 серпня 2021 року між потерпілим ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_4 останній вимагав повернення боргу в розмірі 30 000 доларів США, при цьому, ОСОБА_14 обурювався застосуванням до нього сили з приводу боргу матері, який він не брав, проте обіцяв знайти шляхи для його повернення за умови гарантій безпеки для себе та своєї сім`ї, а ОСОБА_4 визнав, що залучив «пацанів» для силового впливу на потерпілого з приводу вказаного боргу називаючи це «вирішенням питання».

Згідно з даними протоколу про результати санкціонованого судом НСРД - зняття інформації з транспортних комунікаційних мереж від 06 вересня 2021 року (т. 3 а. 27-30, 51), ОСОБА_4 (телефон номер НОМЕР_8) 17 серпня 2021 року під час спілкування телефоном з абонентом, який користувався номером …85-39, коментує зустріч з ОСОБА_14, акцентуючи увагу на тому, що контролює дії останнього з повернення боргу «буде щось робити, побачимо…».

Згідно з даними протоколу про результати санкціонованого судом НСРД - зняття інформації з транспортних комунікаційних мереж від 06 вересня 2021 року (т. 3 а. 32-40, 50), ОСОБА_4 (з телефону номер НОМЕР_9) 17 серпня 2021 року під час спілкування телефоном з абонентом - Особа 1 на ім`я ОСОБА_58 , який користувався номером НОМЕР_10, коментує зустріч з ОСОБА_14, який скаржився на побиття, ОСОБА_4 просить поки не «тиснути» на ОСОБА_14, оскільки той обіцяє повертати борг частинами. В іншій частині дані вказаного протоколу судом у подальшому визнані недопустимими доказами, оскільки стосуються виключно особи ОСОБА_59 .

Як вбачається з досліджених судом постанови прокурора про проведення контролю за злочином від 28 серпня 2021 року та відповідного доручення, протоколу вручення імітаційних засобів від 08 вересня 2021 року (т. 3 а. 1, 6-9), на виконання постанови прокурора про проведення контролю за злочином від 28 серпня 2021 року потерпілому ОСОБА_14, який дав добровільну згоду про співпрацю, 08 вересня 2021 року об 11 год. 00 хв. з метою передачі вимагателям були вручені імітаційні засоби, які зовні схожі на долари США купюрами 100 шт. номіналом по 100 таких доларів на загальну суму 10 000 доларів США з однаковим номером на всіх банкнотах KF 3008773 С.

Легітимний порядок виготовлення вказаних імітаційних засобів підтверджено дослідженням відповідного замовлення, акту виготовлених робіт та протоколу виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів від 08 вересня 2021 року (т. 3 а. 2-5).

Згідно з дослідженими судом дорученням на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) від 22 липня 2021 року, протоколом про результати санкціонованого судом аудіо, -відеоконтролю за особою від 09 вересня 2021 року (т. 3 а. 10-11, 42-44), протоколом про результати контрою за вчиненням злочину від 09 вересня 2021 року (т. 3 а. 47-49, 52) 08 вересня 2021 року, о 16 год. у період з 16 хв. до 27 хв., під час зустрічі між ОСОБА_14 та ОСОБА_4 в автомобілі останнього потерпілий ОСОБА_14, діючи під контролем правоохоронних органів, передав обвинуваченому ОСОБА_4 10 000 доларів США («десятку») як сплату за борг матері.

Легітимний порядок проведення вказаних НСРД підтверджено дослідженням відповідних клопотань слідчого та результатів їх вирішення слідчими суддями (т. 3 а. 12-17, 50-51). Захист обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не оспорював всіх вказаних результатів НСРД, вважаючи їх достовірними та належно ідентифікуючими, а тому електронні носії (диски) з такою інформацією за згодою сторін провадження судом під судового розгляду не досліджувалися через недоцільність таких дій.

За дослідженими під час судового розгляду протоколом санкціонованого судом обшуку від 08 вересня 2021 року з додатками (т. 3 а. 53-59, 68-71), протоколами затримання, огляду вилучених під час обшуку речей та документів (т. 3 а. 85-104, 114-117), в присутності понятих та захисника затриманого ОСОБА_4 в автомобілі марки «Hyundai Sonata», р.н. НОМЕР_4 у підлокітнику виявлено, вилучено та в подальшому оглянуто імітаційні засоби, які зовні схожі на долари США купюрами 100 шт. номіналом по 100 таких доларів на загальну суму 10 000 доларів США з однаковим номером на всіх банкнотах KF 3008773 С. Також були виявлені, вилучені та оглянуті належний ОСОБА_4 мобільний телефон з номером НОМЕР_8, інші його особисті речі та документи, які не мають доказового значення та були повернуті належним володільцям.

Наведені дані, які також не оспорювалися сторонами, беззаперечно свідчать про умисел ОСОБА_4 взяти участь та організувати за попередньою змовою групою осіб вимагання, пов`язане із погрозами застосувати насильство щодо потерпілого ОСОБА_14 під приводом боргу його матері, який під контролем правоохоронних органів передав, а ОСОБА_4 вважав, що прийняв частину предмету такого вимагання у сумі 10 000 доларів США, які були попередньо вручені потерпілому, а потім за тими ж ідентифікуючими ознаками виявлені та вилучені в обвинуваченого.

Щодо потерпілого ОСОБА_14 , допит якого у суді забезпечити не вдалося, то він, будучи у належний спосіб, в тому числі через свого представника (т. 1 а. 35-36, 48-52), повідомлений про час і місце слухання справи (т. 1 а. 141), 05 лютого 2024 року подав заяву про здійснення судового провадження за його відсутності, оскільки перебуває на військовій службі під час оголошеного воєнного стану (т. 1 а. 208-209).

За таких обставин, керуючись правилами ч. 1 ст. 325 КПК України, вживши всі можливі передбачені процесуальних законом заходи щодо інформування потерпілого про час і місце судового розгляду, створивши всі необхідні та достатні умови для реалізації потерпілим своїх процесуальних прав, приймаючи до уваги, що сторони провадження вважали за можливе з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та закінчити їх перевірку доказами за відсутності потерпілого, суд ухвалив провести та закінчити судовий розгляд у відсутності потерпілого, вважаючи його процесуальні права за вказаних умов не порушеними.

Правова кваліфікація.

Отже, враховуючи проведений аналіз доказів, суд вважає поза розумним сумнівом доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив за попередньою змовою групою осібвимогу передачі чужого майна (грошових коштів) з погрозою насильства над потерпілим ОСОБА_14 (вимагання), а тому ці дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 2 ст. 189 КК України.

Крім того, суд вважає доведеним і те, що ОСОБА_6 вчинив за попередньою змовою групою осібвимогу передачі чужого майна (грошових коштів) з погрозою насильства над потерпіли ОСОБА_14 (вимагання), а тому ці дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікує за ч. 2 ст. 189 КК України.

Для кваліфікації дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , безпосередні контакти між якими не доведені, як вчинених за попередньою змовою групою осібдостатньо доведеної їх, кожного оремо, спільної участі у вчиненні злочину за такою попередньою змовою разом з іншим співвиконавцем злочину, що охоплювався їх єдиним умислом - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , кожного окремо, з Особою 1.

Суд вважає помилковими твердження сторони захисту про необхідність кваліфікації дій обвинувачених як примушення до виконання цивільно-правового зобов`язання, вчиненого за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 355 КК України), оскільки, хоча сам ОСОБА_4 і мав право вимагати від боржника за дорученням свого батька - фактичного кредитора повернення боргу, але спрямування таких вимог на удаваного боржника - сина особи, обтяженої зобов`язанням, є протиправною вимогою передачі чужого майна в принципі, а тому не може розглядатися як правомірно сформульована вимога в межах виконання строкового цивільно-правового зобов`язання.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_5 і визнане судом недоведеним.

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті та підтримане прокурором під час судового розгляду, такого змісту.

У період часу із 2007 по 2008 рік, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, між ОСОБА_23 та ОСОБА_19 було укладено усну цивільно-правову угоду, змістом якої була позика на суму 30 000 доларів США, які ОСОБА_21 передав ОСОБА_19 . Відповідно до домовленостей між ОСОБА_23 та ОСОБА_19 остання мала повернути ці кошти, однак цього не зробила.

Враховуючи ці дані, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше жовтня 2020 року, у ОСОБА_4 - сина ОСОБА_25 виник злочинний умисел, направлений на вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, знищення його майна відносно ОСОБА_14 - сина ОСОБА_19 , а саме 30 000 доларів США, які являлись предметом цивільно-правової угоди між ОСОБА_23 та ОСОБА_19 .

Реалізуючи свій злочинний намір та розробивши план вимагання від потерпілого ОСОБА_14 грошових коштів як погашення неіснуючого боргу, ОСОБА_4 не пізніше жовтня 2020 року залучив до своєї злочинної діяльності ОСОБА_5 , та повідомивши останньому деталі розробленого ним злочинного плану, отримав згоду останнього на вчинення злочину. Отримані від ОСОБА_14 кошти у сумі 30 000 доларів США ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовились розподілити порівну, тобто по 15 000 доларів США.

Згідно до розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, ОСОБА_5 повинен прибути з ним до місця здійснення ОСОБА_14 підприємницької діяльності та з погрозою застосування щодо останнього насильства, а у разі необхідності із застосуванням такого насильства, вимагати від ОСОБА_14 повернути ОСОБА_4 грошові кошти у якості неіснуючого боргу в сумі 30 000 доларів США.

У подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з метою реалізації розробленого злочинного плану та незаконного отримання грошових коштів від ОСОБА_14 , на початку жовтня 2020 року, приблизно об 11:30 год., діючи умисно, за попередньою змовою, на двох автомобілях -марки «BMW 520D», р.н. НОМЕР_1 , та марки «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_2 , прибули до прилеглої території нежитлового приміщення, що перероблене під майстерню та розташоване по АДРЕСА_6 , у якому ОСОБА_14 здійснює підприємницьку діяльність. Реалізуючи злочинний план, розроблений ОСОБА_4 , що спрямований на вимагання за попередньою змовою групою осіб грошових коштів у ОСОБА_14 з погрозою застосування насильства над потерпілим, знищення його майна, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підійшли до ОСОБА_14 та повідомили йому про наявність боргу перед ОСОБА_4 у розмірі 30 000 доларів США.

У ході розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, почали вимагати від ОСОБА_14 повернути ОСОБА_4 неіснуючий борг - кошти в сумі 30 000 доларів США, а також погрожували застосуванням насильства, знищенням майна потерпілого у разі відмови останнього від повернення ОСОБА_4 грошових коштів у якості сплати неіснуючого боргу. Висловивши вимоги передачі майна та погрози застосуванням насильства, знищенням майна, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишили територію майстерні.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати розроблений ОСОБА_4 злочинний план, 30 червня 2021 року, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який за невстановлених слідством обставин вступив із ОСОБА_5 у злочинну змову, використовуючи автомобіль марки «BMW 520D», р.н. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_5 приблизно о 17:30 год. прибули до майстерні по АДРЕСА_6 , в якій ОСОБА_14 здійснює підприємницьку діяльність. Реалізуючи злочинний план, розроблений ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підійшли до ОСОБА_14 та почали наносити удари у площину голови та тулубу останнього кулаками рук та ногами, чим спричинили останньому легкі тілесні ушкодження. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_33 , продовжуючи виконувати розроблений ОСОБА_4 злочинний план, діючи за попередньою змовою групою осіб, застосувавши насильство до потерпілого ОСОБА_14 та погрожуючи його застосуванням у разі невиконання їх вимог, знищенням його майна, почали вимагати від останнього передачі ОСОБА_4 у вигляді неіснуючого боргу кошти в сумі 30 000 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_14 , будучи наляканим та побоюючись за своє життя та здоров`я, припускаючи можливість застосування щодо нього ще більшого насильства, оскільки сприймав дані погрози реальними, був вимушений погодитись на висунуті незаконні вимоги ОСОБА_5 щодо передачі ОСОБА_4 грошових коштів у якості сплати неіснуючого боргу, повідомивши про своє рішення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діяли з ОСОБА_4 за попередньою змовою.

Висловивши вимоги передачі майна з погрозами застосування насильства та знищення майна, заподіявши тілесні ушкодження ОСОБА_14 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили територію вказаної майстерні.

У подальшому, 08 вересня 2021 року, близько 10:00 год., ОСОБА_14 , усвідомлюючи реальність погроз застосування насильства та заподіяння йому тілесних ушкоджень, за допомогою мобільного зв`язку повідомив ОСОБА_4 про можливість передачі останньому грошових коштів в сумі 10 000 доларів США у якості сплати частини неіснуючого боргу в розмірі 30 000 доларів США, після чого під час зустрічі ОСОБА_14 з ОСОБА_4 цього ж дня о 16:00 год. в районі будинку за адресою: АДРЕСА_7 , передав останньому під контролем правоохоронних органів імітаційні засоби у вигляді предметів, схожих на грошові кошти у сумі 10 000 доларів США як сплату частини неіснуючого боргу, з якими ОСОБА_4 був затриманий у своєму автомобілі.

Підстави для виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Особливістю даного кримінального провадження в цій частині виявилася відсутність процесуальних повноважень фактичного органу досудового розслідування - слідчого органу Національної поліції на здійснення в його межах досудового розслідування, що напряму впливає на вирішення питання про допустимість всіх зібраних доказів за обвинуваченням ОСОБА_5 , вказує на нікчемність з правової точки зору процедур повідомлення цій особі про підозру (зміну раніше повідомленої підозри) та складання обвинувального акта щодо вказаної особи, яка на момент вчинення поставленого у провину кримінального протиправного діяння мала особливий статус - була працівником правоохоронного органу.

Так, згідно з дослідженими під час судового розгляду військово-обліковими документами (військовий квиток серії НОМЕР_5 , витягами з наказів першого заступника Голови СБУ №№ 1141-ОС/дск та 1142-ОС/дск від 31 серпня 2021 року - т. 1 а. 63-69; т. 3 а. 144-146) ОСОБА_5 з 21 листопада 2014 року по 31 серпня 2021 року проходив військову службу на різних посадах в Службі безпеки України, тобто станом на жовтень 2020 року, 30 червня 2021 року (час вчинення поставлених у провину кримінальних протиправних дій), 06 липня 2021 року (дата відкриття кримінального провадження ЄРДР № 0000598 та повідомлення про початок досудового розслідування - т. 1 а. 70; т. 2 а. 1-2) являвся працівником правоохоронного органу (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів»).

Первинні документи цієї справи, частина походження з яких саме органи Служби безпеки України та які стали приводом для внесення даних до ЄРДР (т. 1 а. 71-76; т. 2 а. 5-14, 19-20), мали достатню для цього первинну інформацію, в тому числі і щодо ймовірних фігурантів протиправних дій та їх особистих даних, зокрема і щодо учасника бойових дій - співробітника СБУ ОСОБА_5 , і ця інформаціямала б бути перевірена у належний процесуальний спосіб шляхом збору та оцінки доказів, як результат - бути врахованою при вирішенні питання підслідності цієї справи.

Під час здійснення досудового розслідування саме на сторону обвинувачення покладено тягар встановлення, чи належить підозрюваний до переліку спеціальних суб`єктів, зокрема чи є він працівником правоохоронного органу (постанова ВС від 14.06.2023 у справі № 761/40425/16-к, джерело: https://reyestr.court.gov.ua/Review/111647844 ).

Натомість, ці обставини органом досудового розслідування були не з`ясовані, а тому введений в оману слідчий суддя Київського апеляційного суду, який постановив ухвалу від 21 липня 2021 року про дозвіл на проведення НСРД щодо ОСОБА_5 , помилково вказав у своєму рішенні, що той не є працівником правоохоронного органу (т. 3 а. 50 - останній абзац).

Як видно з матеріалів даного кримінального провадження, досудове розслідування в його межах здійснювалося слідчим підрозділом органу Національної поліції (СУ ГУНП в м. Києві), саме слідчий цього слідчого підрозділу за дорученням прокурора здійснив 09 вересня та 25 листопада 2012 року відповідно повідомлення ОСОБА_5 про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри (п. п. 24 та 25 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» доданого до обвинувального акта Реєстру матеріалів досудового розслідування - т. 1 а. 24), склав і підписав обвинувальний акт щодо цієї особи (т. 1 а. 17).

Натомість, згідно з приписами ч. 4 ст. 216 КПК України виключно слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівником правоохоронного органу, статус якого мав ОСОБА_5 на час вчинення поставлених у провину кримінальних протиправних дій. Відтак, саме слідчі органів державного бюро розслідувань за дорученням прокурора мали право здійснювати повідомлення ОСОБА_5 про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри, складати та підписувати обвинувальний акт щодо цієї особи.

Вищезазначені норми права є імперативними з абсолютно і недвозначно визначеними вимогами до службових осіб правозастосовних органів. Вони чітко і категорично регламентують поведінку учасників кримінальних процесуальних відносин і не підлягають розширеному тлумаченню щодо повноважень і компетенції осіб, які діють від імені держави під час притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності. Таке врегулювання не залишає особі, яка застосовує ці норми, можливостей для вільного розсуду, а їх неправильне застосування призводить до того, що досудове розслідування здійснюється всупереч вимогам КПК України неповноважною особою, тобто до порушення встановленого законом порядку.

Дійсно, КПК України не передбачає обов`язкової вимоги щодо дотримання правил підслідності при внесенні відомостей до ЄРДР, проте, встановлені законодавцем правила підслідності у подальшому є імперативними.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду неодноразово пояснював застосування норм, якими регулюються питання підслідності чи її зміни, а також наслідки їх недотримання. Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елемента принципу верховенства права, в тому числі, й підслідності, є визнання доказів, одержаних під час досудового розслідування, недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні з порушенням установленого законом порядку (див., постанова від 24 травня 2021 року у справі № 640/5023/19, джерело: https://reyestr.court.gov.ua/Review/97286253; постанова від 08.02.2023 у справі № 135/1003/19, джерело: https://reyestr.court.gov.ua/Review/108930824 ).

Враховуючи викладене, суд на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України визнає недопустимими всі докази обвинувачення ОСОБА_5 як такі, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у даному кримінальному провадженні з порушенням встановлених законом правил підслідності.

Зокрема, такими недопустимими доказами суд визнає:

-дані протоколу пред`явлення особи ОСОБА_5 для впізнання за фотознімками від 06 липня 2021 року за участі потерпілого (т. 2 а. 34-35);

-дані протоколу пред`явлення особи ОСОБА_5 для впізнання від 09 вересня 2021 року за участі свідка ОСОБА_52 (т. 2 а. 52-54)%

-дані матеріалів тимчасових доступів до документів та їх спеціального аналізу (т. 2 а. 68-119) в частині, що стосуються мобільного телефону 073…28-11, яким користувався обвинувачений ОСОБА_5 ;

-дані протоколу про результати санкціонованого судом НСРД - зняття інформації з транспортних комунікаційних мереж від 06 вересня 2021 року (т. 3 а. 32-40, 50), за телефоном ОСОБА_5 (телефон номер НОМЕР_10), окрім наведеної вище частини його розмови з ОСОБА_4 17 серпня 2021 року.

Крім того, правовим наслідком повідомлення про підозру (зміну підозри) ОСОБА_5 не уповноваженою на те особою (слідчим органу Національної поліції) є не притягнення його до кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом. Тобто, ОСОБА_5 не було притягнуто до кримінальної відповідальності та він не набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні через нездійснення (нереалізації) органом досудового розслідування в кримінальному провадженні етапу (стадії) притягнення до кримінальної відповідальності. Тому, за відсутності належного повідомлення особи про підозру (про зміну підозри), безґрунтовним і позбавленим правових підстав є наступне складання й самого обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 , а отже і здійснений на підставі такого обвинувального акту судовий розгляд в цьому проваджені, що унеможливлює ухвалення обвинувального вироку в принципі попри одержані докази (показання свідка ОСОБА_62 ) під час судового розгляду. Неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру (про зміну підозри) унеможливило правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження, призвело до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин і унеможливило внаслідок цього належну реалізацію учасниками цих відносин своїх прав і обов`язків.

Здійснення повідомлення про підозру (про зміну підозри) всупереч вимогам ст. 216 КПК України неповноважним на те суб`єктом є недотриманням належної правової процедури, порушенням форми та викривленням змісту кримінального провадження як однієї з вагомих гарантій його законності. Здійснення кримінального провадження всупереч його загальним засадам означає його невідповідність тим завданням і цілям, що визначені ст. 2 цього Кодексу. Отже всі докази, зібрані в здійсненому всупереч встановленій у КПК правовій процедурі досудовому розслідуванні, з порушенням форми і змісту кримінального провадження, суд визнає недопустимими і з цієї підстави.

Таким чином, за наслідками судового розгляду даного кримінального провадження суд дійшов висновку про порушення внаслідок незаконного здійснення повідомлення про підозру, про її зміну права на захист ОСОБА_5 , зокрема і через належне його повідомлення про права підозрюваного в кримінальному провадженні та їх роз`яснення неповноважної особою. Вирішуючи питання про допустимість доказів, отриманих унаслідок порушення права ОСОБА_5 на захист в цій частині кримінального провадження, судом до вже перерахованих доказів його обвинувачення додатково застосовуються наслідки, визначені ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України.

Аналогічну правову оцінку порушенню процедури повідомлення про підозру Верховний Суд надав і у своїх постановах від 25.11.2020 у справі 627/927/19 та від 14.06.2023 у справі № 761/40425/16-к (джерело, відповідно: https://reyestr.court.gov.ua/Review/93171491 та https://reyestr.court.gov.ua/Review/111647844 ).

Кримінальне провадження закривається на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, а згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, судом першої інстанції ухвалюється виправдувальний вирок.

Неконкретизована заява в суді обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він все ж таки свою вину визнає частково - лише у тому, що як діючий працівник правоохоронного органу на прохання ОСОБА_4 брав участь у подіях щодо повернення ОСОБА_14 боргу, який той мав перед батьком ОСОБА_4, не впливає на вказані висновки суду і лише свідчить, в тому числі, на тлі активного сприяння ОСОБА_5 розкриттю злочину, як про це вказано в обвинувальному акті, про здатність цієї особи критично оцінити свої дії, навіть в умовах, коли таку оцінку орган досудового розслідування виявився не здатним зафіксувати у належний процесуальний спосіб з дотриманням встановлених законом процедур.

За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що ОСОБА_5 за вказаних в обвинувальному акті обставин за попередньою змовою групою осіб вчинив вимагання грошових коштів з погрозою насильства над потерпілим ОСОБА_63 , а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, належить виправдати та ухвалити щодо нього, виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено даним обвинуваченим.

Ці висновки суду не впливають на законність повідомлення про підозру (зміну підозри), складання та підписання обвинувального акта стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які не мали особливого статусу, як це встановлено судом стосовно обвинуваченого ОСОБА_59 .

Враховуючи прийняте судом рішення по суті висунутого обвинувачення, усні скарги захисника ОСОБА_5 , в яких також звертається увага на виявлені процесуальні порушення під час досудового розслідування, втратили свою актуальність як предмет окремого розгляду через свою очевидну обґрунтованість з питань, яким судом вже надано правову оцінку.

Призначення покарання та вирішення інших питань під час ухвалення вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, спосіб та характер його вчинення - погроза насильством та вимога коштів виключно в межах існуючого боргу, організація та участь у його вчиненні, дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, проте притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері організації дорожнього руху, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності, характеризуються посередньо, хоча брав участь у національному спротиві російській агресії. Обставиною, що значно пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає протиправну поведінку членів родини потерпілого - неповернення боргу, що власне і спровокувало вчинення злочину. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_64 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, спосіб його вчинення - зв?язок із застосуванням фізичного насильства, а також характер вчинення злочину - вимога коштів виключно в межах існуючого боргу, епізодичність участі в ньому даного обвинуваченого, дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_64 , не встановлено.

Беручи до уваги всі вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги дані про стан здоров`я обвинувачених, суд вважає за можливе у даному випадку виправлення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в умовах без ізоляції від суспільства, а тому призначивши їм наближене до мінімального покарання в межах санкції ч. 2 ст. 189 КК України, знаходить правові підстави для застосування щодо них обох правил ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, одночасно поклавши на них, кожного окремо, обов`язки, які сприятимуть виправленню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нового кримінального правопорушення.

Сторони клопотань щодо запобіжних заходів не заявляли.

Долю речових доказів та питання про судові витрати має бути вирішено відповідно до вимог процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 100, 126, 182, 368, 370, 371, п. 2 ч. 1 ст. 373, 374-376, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_65 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обрані щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжні заходи - скасувати.

Судові витрати за проведення експертизи стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в сумі 829 грн. 60 коп. в солідарному порядку.

Арешт, накладений на майно та документи ОСОБА_4 , імітаційні засоби, які зовні схожі на долари США, а також накладений на автомобіль марки «Hyundai Sonata», р.н. НОМЕР_4 (т. 3 а. 78-82) - скасувати.

Речові докази після набрання вироком законної сили: особисті речі потерпілого - повернути останньому та використовувати за належністю; особисті речі та документи обвинувачених - повернути останнім за умови, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, та використовувати за належністю; диски з електронною інформацією - зберігати при матеріалах кримінального провадження; - імітаційні засоби, які зовні схожі на долари США купюрами 100 шт. номіналом по 100 таких доларів на загальну суму 10 000 доларів США з однаковим номером на всіх банкнотах KF 3008773 С - повернути ГУ СБУ у м. Києві та Київській області.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_66