ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/297/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1463/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185, ч.2 ст.15,
ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Орджонікідзевскього районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Кремінського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

2) вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 листопада 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України (з подальшим переглядом рішення суду) до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 06 вересня 2021 року звільнений за відбуттям строку покарання;

3) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2023 року за ч. 1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначено ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2023 року, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування призначеного покарання рахується з 11 січня 2024 року.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, залишений до набрання вироком законної сили без змін.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2024 року виправлена описка, допущена у вироку Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2024 року відносно ОСОБА_7 , вірно вказавши дату народження ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як встановив суд, 03 листопада 2022 року о 16 годині ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, діючи умисно та повторно, із корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи в умовах воєнного стану, направились на ділянку цеху № 3 AT «Харківського тракторного заводу», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де за допомогою заготовлених двох ножів, зрізали кабель марки «ВБбШ 4x2,5», загальною довжиною 45 метрів, за ціною брухту міді, вагою 13 кг, вартістю 2590 гривень 25 копійок, який належить AT «Харківський тракторний завод». З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 зі співвиконавцями зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили AT «Харківський тракторний завод» матеріальну шкоду на суму 2590, 25 грн.

Крім того, 11 січня 2024 року близько 05 години 32 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, із корисливих спонукань, повторно, з метою незаконного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що двері підвалу були відкриті, таємно проник до вказаного підвального приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , де, за допомогою раніше заготовленої ручної пили, зрізав кабель електрозв`язку ТПП 50x2x0,4 загальною довжиною 5 метрів 54 см, вартістю 477 грн. 50 коп., та 2 відрізка кабелю електрозв`язку ТПП 20x2x0,4 загальною довжиною 12 м 27 см, вартістю 510 грн. 05 коп., чим спричинив матеріальну шкоду AT «Укртелеком» на загальну суму 987 грн. 55 коп. Після чого ОСОБА_7 намагався покинути місце скоєння злочину зі зрізаними кабелями електрозв`язку, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг з незалежних від його волі обставин, так як був затриманий співробітниками роти управління поліції охорони.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Застосувати правила ст.75 КК України, на підставі якої звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Зазначає, що судом першої інстанції не було повністю враховано те, що ОСОБА_7 повністю визнав себе винним, у скоєному щиросердно розкаявся, співпрацював з органами досудового розслідування та суду, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Крім того, вказує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, веде звичайний спосіб життя, має постійне місце роботи, хоча офіційно не працевлаштований, а також те, що він хворіє на туберкульоз та йому потрібне специфічне лікування, якого в умовах Харківського слідчого ізолятору йому надати неможливо.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила пом`якшити ОСОБА_7 покарання, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив пом`якшити призначене йому покарання, а також думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що воно розглянуте судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, висновки суду про фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.2 ст.394 та ст.404 КПК України, не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених злочинів, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, неодружений та непрацевлаштований.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, є беззаперечне визнання вини, сприяння в розкритті злочинів шляхом давання правдивих показань.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом виду та міри покарання, яке належить призначити обвинуваченому.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_7 відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнившись по відбуттю покарання за попереднім вироком на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність.

Тобто, системний характер вчинення обвинуваченим умисних злочинів, у тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , а тому колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції його від суспільства.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в межах санкції закону за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнано винуватим, за видом і розміром в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і даним про його особу, є обґрунтованим та справедливим, а тому не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Апелянтом не наведено нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання у межах санкції, передбаченої ч.4 ст.185 та ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Крім того, стороною захисту не надані відомості та докази, які б підтверджували вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Доводи апеляційної скарги про необхідність пом`якшення обвинуваченому покарання, з урахуванням відомостей про особу винного та фактичних обставин кримінального провадження, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 , будучи працездатною особою, офіційно не працевлаштований, вчинив тяжкий злочин, який направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Крім того, колегія суддів звертає увагу й на те, що перелік викраденого обвинуваченим майна, не є предметами першої необхідності та не є предметами, які забезпечують життєдіяльність людини.

Про зазначені обставини, які потрібно врахувати суду при ухваленні остаточного судового рішення та призначення покарання винній особі, також зазначає Верховний Суд у своїх постановах від 29 листопада 2023 року (справа №754/3214/22) та від 30 серпня 2023 року (справа №649/1724/22).

Отже, стороною захисту не зазначено обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, та колегією суддів під час апеляційного перегляду вироку не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 хворіє на туберкульоз та потребує кваліфікованої медичної допомоги, на переконання колегії суддів, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності та фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, а саме вчинення в умовах воєнного стану тяжкого злочину, пов`язаного з викраденням чужого майна, що не є предметом першої необхідності, не є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_7 положень ст.69 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особа, яка взята під варту, має право на вільний вибір лікаря.

Особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу (консультування, обстеження, лікування) в амбулаторних умовах в медичних частинах у присутності персоналу медичної частини, а тому перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час відбування покарання відсутні, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги сторони захисту, на думку колегії суддів, є суб`єктивними та непереконливими.

При цьому, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості звертатися з клопотаннями про призначення судово-медичної експертизи з метою встановлення захворювань, які перешкоджають утриманню особи під вартою.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання за ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, матеріали кримінального провадження не містять.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення..

Головуючий -

Судді: