Провадження №1-кп/127/369/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

інших учасників судового процесу: представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово. Клопотання мотивувала тим, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, на цей час не відпали та не зменшились.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечила проти задоволення заявленого клопотання і вважала за доцільне змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічну пору доби. Зауважила, що клопотання прокурора має формальний характер, оскільки прокурор здійснила посилання на попередження вчинення дій, забезпечення яких втратило свою актуальність, а саме попередження позапроцесуального спілкування обвинуваченого з потерпілими у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судових дебатах. Наголосила, що потерпілі вже були допитані судом. Зауважила, що на цей час триває дослідження доказів сторони захисту, тому ризики, на які прокурор здійснила посилання у клопотанні, не доведені. Також захисник зауважила, що суд має враховувати факт виконання обвинуваченим обов`язків згідно з раніше застосованим запобіжним заходом. Захисник також зауважила, що з плином часу обставини, враховані при застосуванні запобіжного заходу, мають бути переглянуті.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника та вважав за необхідне змінити застосований до нього запобіжний захід. Здійснив посилання на те, що його дружина вагітна і скоро має народжувати, у зв`язку з чим йому потрібно надавати останній відповідну допомогу. В зв`язку із застосованим до нього запобіжного заходу він позбавлений такої можливості. Зауважив, що у нього є мати-інвалід, яка потребує допомоги. Зазначив, що покладені на нього обов`язки виконує сумлінно. Окрім цього, обвинувачений зауважив, що до обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який у подальшому був змінений на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, він був працевлаштований, на цей час здійснює волонтерську діяльність, тому застосований до нього запобіжний захід цьому перешкоджає.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримав та просив його задовольнити, натомість вважав, що правові підстави для зміни раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який відсутні.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 29.09.2024. Зі змісту клопотання прокурора убачається, що його копія була направлена електронною поштою захиснику обвинуваченого, однак надане прокурором клопотання не містить доказів вручення копії клопотання саме обвинуваченому. Тому суд вважає, що стороною обвинувачення не дотримані процесуальні вимоги щодо строку звернення до суду з клопотанням та вручення копії клопотання обвинуваченому. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту не заперечувала проти розгляду клопотання прокурора, не погоджуючись з його доводами, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Крім того, упостанові від 22.02.2021 (справа № 991/1226/21) Верховний Суд звернув увагу на те, що КПК не передбачає відмови у продовженні строку запобіжного заходу через пропущення прокурором строку звернення з клопотанням.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час розгляд кримінального провадження не завершений, а тому вирішення цього питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Обвинувачений та його захисник, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, послались на ту обставину, що ОСОБА_5 позбавлений можливості працевлаштуватись за умови застосування до нього цілодобового домашнього арешту. Раніше суд надавав правову оцінку таких тверджень сторони захисту й після надання такої оцінки додаткові відомості, які б могли бути використані в якості підстав для зміни оцінки наведених стороною захистом обставин суду повідомлені не були. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що при зміні застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт цілодобово обвинувачений та його захисник посилались на те, що працевлаштування обвинуваченого можливе і за умови роботи дистанційно. Відомості, які б свідчили про неможливість такого працевлаштування за наведених умов, суду надані не були. Суд вкотре звертає увагу на те, що сторона захисту, клопочучи про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який, не надала суду жодних доказів вжиття обвинуваченим реальних заходів, спрямованих на працевлаштування, а також неможливості виконання роботи дистанційно. Обвинувачений ОСОБА_5 , заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, не зазначив, які саме ним були вжиті заходи, спрямовані на працевлаштування і яким чином застосований до нього запобіжний захід цьому перешкоджає. При цьому суд враховує, що обвинувачений зауважив, що він є власником благодійного фонду, який здійснює підтримку Збройних Сил України. Крім того, обвинувачений зазначив, що до обрання йому запобіжного засобу він був зареєстрований суб`єктом господарської діяльності з надання послуг з перевезення. Однак при цьому обвинувачений не обґрунтував, яким чином застосований до нього запобіжний захід перешкоджає здійсненню зазначеної діяльності. Натомість, як суд зазначив вище, на підтвердження доцільності зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, захисником останнього були надані копії ряду подяк від благодійний та громадських організації. Надані суду копії подяк, на переконання суду, свідчить про те, що ОСОБА_5 мав можливість здійснювати волонтерську діяльність за умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Саме тому, посилання сторони захисту на неможливість працевлаштування ОСОБА_5 , як на підставу для зміни запобіжного заходу, суд оцінює критично.

ОСОБА_5 в якості доводу необхідності зміни застосованого до нього запобіжного заходу здійснив посилання на те, що жінка, з якою він проживає без реєстрації шлюбу, вагітна його третьою дитиною. Однак наведене посилання обвинуваченого не було підтверджене документально. Крім того, обвинувачений у судовому засіданні не навів доводів, які б свідчили, яким чином вагітність жінки, з якою він спільно проживає, може вплинути на доцільність зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Захисник підтримала раніше висловлену тезу про те, що за умови перебування під застосованим до обвинуваченого запобіжного заходу неможливо забезпечити ефективне лікування останнього. При цьому обвинувачений, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, зауважив, що у нього була виявлена хвороба, яка потребує стаціонарного лікування. Натомість застосований до нього запобіжний захід перешкоджає такому лікуванню. Тому, оцінюючи такі твердження обвинуваченого та його захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Вище суд зазначив, що однією з підстав для зміни раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт було надання стороною захисту документів, які свідчили про значне погіршення стану здоров`я обвинуваченого в місцях позбавлення волі, а також про наявність ризику незворотності такого погіршення стану здоров`я. Після зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт за клопотанням захисника останнього суд надає обвинуваченому можливість відвідування необхідних медичних закладів для отримання відповідного лікування. При цьому ні обвинувачений, ні його захисник не надали суду відповідного документального підтвердження того, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід перешкоджає ефективному лікуванню обвинуваченого, у тому числі й в умовах стаціонару.

Обвинувачений підтримав також висловлену раніше тезу, що йому необхідно здійснювати догляд за матір`ю похилого віку, яка є інвалідом. Разом з тим, доказів того, що мати обвинуваченого ОСОБА_5 не має інших родичів, які можуть здійснювати догляд за нею, суду надано не було, а тому зазначені доводи сторони захисту суд також оцінює критично.

Захисник обвинуваченого як на підставу для зміни застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу посилалась на приписи пункту 9 частини першої статті 178 КПК. Зокрема, зі змісту зазначеної норми випливає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_5 сумлінно виконує покладені на нього застосованим запобіжним заходом обов`язки. У разі необхідності лікування захисник обвинуваченого направляє до суду відповідні клопотання про надання дозволу на відвідування лікарів, а у подальшому відомості, які підтверджують факт такого відвідування. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 183 КПК з-поміж іншого визначені правові наслідки невиконання обвинуваченим обов`язків, покладених на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, зокрема право прокурора на звернення до суду з клопотанням про застосування більш суворого запобіжного заходу. Тому, на переконання суду, факт сумлінного виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків обраним запобіжним заходом, не може бути єдиною підставою для його зміни на більш м`який. При цьому суд вважає за доцільне зауважити таке.

Як на підставу для продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу прокурор здійснила посилання на те, що ОСОБА_5 може чинити тиск на потерпілих, які не допитані судом у судових дебатах. Разом з тим, потерпілі у кримінальному провадженні були допитані в судовому засіданні. Покладаючи ж на обвинуваченого відповідні обов`язки, суд здійснив застереження, що останні покладені саме з метою недопущення позапроцесуального впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, які не були допитані в судовому засіданні. Наявність цього застереження на час вирішення відповідного клопотання прокурора відпала, прокурор в судовому засіданні не довела, що сторона обвинувачення має намір здійснити повторний допит раніше допитаних у судовому засіданні свідків. Суд враховує, що клопотання про допит свідка було заявлене саме стороною захисту, при цьому свідок, про допит якого клопотала сторона захисту, утримується в слідчому ізоляторі ДУ «ВУВП (№ 1)». Саме тому суд вважає слушними посилання захисника обвинуваченого на відсутність такого ризику, як чинення тиску обвинуваченим на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Натомість, з матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів. При цьому суд враховує, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 у зв`язку з ухиленням від слідства був оголошений у розшук. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на цей час не завершене.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження, з метою попередження ухилення обвинуваченого від явки до суду, за відсутності доказів неможливості застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як домашній арешт цілодобово з об`єктивних причин, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово на 60 днів, поклавши на останнього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 4, 8, 9 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 на 60 днів, тобто з 25 вересня 2024 року до 23.59 годину 24 листопада 2024 року.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 8, 9 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_5 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування зі свідками кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: