1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8859/24 1-кс/335/4210/2024
26 вересня 2024 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, одруженого, такого, що має вищу освіту, військовослужбовця ЗСУ в/ч. НОМЕР_1 , який перебуває на посаді командира відділення, зареєстрованого та такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
25.09.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , про продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без права звільнення під заставу.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.
Зокрема, досудовим розслідуванням встановлені обставини, що дають підстави підозрювати, що молодший сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи військову службу на посаді командира НОМЕР_2 взводу 2-ї роти, військової частини НОМЕР_1 , 01 серпня 2024 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час лайки з потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи навпроти входу до супермаркету «Сільпо», який знаходиться в приміщенні торгівельного центру «Україна» за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, перебуваючи за спиною потерпілого, наніс ОСОБА_9 , не менш 5 ударів долонею правої руки в область обличчя від чого останній впав на асфальтоване покриття, не чинивши будь-якого фізичного опору.
Далі продовжуючи свої злочинні дії направлені на нанесення тілесних ушкоджень, підозрюваний ОСОБА_4 , наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 , який в цей час лежав на землі та не чинив активного опору. Після того, як потерпілий підвівся на ноги, підозрюваний ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на нанесення тілесних ушкоджень, наніс ще один удар кулаком правої руки в область обличчя але не влучив, тому що потерпілий намагався сховатись в приміщені торгівельного центру «Україна», але підозрюваний ОСОБА_4 , наздогнав останнього та наніс один боковий удар кулаком лівої руки в обличчя потерпілого, від якого ОСОБА_9 , впав на тротуарну плитку, вдарившись потилицею голови, після чого підозрюваний втік з місця події, залишивши потерпілого у безпорадному стані, але був затриманий працівниками поліції.
Від умисних дій підозрюваного ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЧМТ, перелому кісток основи та своду черепу, перелому кісток обличчя зі зміщенням, контузійного вогнища забою 2-го типу лобної частки правої півкулі, вогнищ забою 4-го типу лобної та скроневої часток лівої півкулі головного мозку, немасивного травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому правої виличної кістки, гемосинусу справа, двобічного гемотімпанума, яке кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
02.08.2024 о 21 год. 15 хв. ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
05 серпня 2024 року, слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, підозрюваному ОСОБА_4 , обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою до 30 вересня 2024 року включно.
Клопотання про продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту обґрунтовується тим, що ризики, зазначені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати і не зменшились, тоді завершити досудове розслідування до закінчення строку раніше застосованого запобіжного заходу немає можливості через об`єктивні обставини.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому. Підкреслив, що жоден інший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, і взагалі застосування іншого запобіжного заходу є об`єктивно неможливим, оскільки підозрюваний у разі звільнення з-під варти повернеться до зони активних бойових, звідки здійснювати контроль за виконанням ним процесуальних обов`язків буде неможливе або значно утруднене.
Підозрюваний ОСОБА_4 заявив, що визнає вину в інкримінованому йому діянні, усвідомив неправильність своєї поведінки по відношенню до потерпілого, щиро жалкує про це, готовий до відшкодування потерпілому шкоди та врегулювання інших претензій, однак не має можливості зробити це через перебування під вартою, невиконання обов`язків військової служби та відсутність відповідного грошового утримання. Крім того, підозрюваний має обов`язки щодо утримання своєї сім`ї, однак не має можливості належним чином їх виконувати з тих же причин. Заявив, що у разі обрання іншого запобіжного заходу зобов`язується з`являтись за першою вимогою та виконувати інші процесуальні обов`язки, бажає повернутись до свого підрозділу для участі у бойових діях.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на недоведеність ризиків, покладених в основу клопотання, і доводи, висловлені самим підозрюваним. Так, на думку захисника, не доведеним є ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем, безпосередньо задіяний у бойових діях на території Запорізької області, у зв`язку з чим об`єктивно не зможе покинути межі України. При цьому ОСОБА_4 раніше не судимий, наміру ухилятись від досудового розслідування не має. Також захисник зауважив, що із спливом часу після взяття підозрюваного під варту істотно змінилось його ставлення до того, що він вчинив, підозрюваний жодним чином не здатен і не має ухилятись від досудового розслідування. Навпаки, сторона захисту заінтересована у скорішому врегулюванні питання щодо відшкодування потерпілому шкоди та визначенні кримінально-правових наслідків діяння підозрюваного. За таких умов, продовження тримання підозрюваного під вартою, та ще й без права звільнення під заставу, буде, на думку захисника, явно неспівмірним особі підозрюваного та вчиненому ним діянню.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується такими доказами:
протоколом огляду місця події від 02.08.2024, ділянці місцевості, яка розташована перед входом до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований в приміщені ТЦ «Україна», за адресою: АДРЕСА_2 ;
речовим доказом, який вилучено під час проведення ОМП за вказаною адресою;
- протоколами допиту свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;
- протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України та іншими доказами.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення насильницької спрямованості продовжує існувати і має ступінь вірогідності, необхідну та достатню для продовження тримання підозрюваного під вартою.
Так, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження на ґрунті особистого конфлікту, що виник з нікчемного приводу, у місці скупчення великої кількості людей, у світлий час доби, явно нехтуючи загальновизнаними нормами моралі, за відсутності явної небезпеки з боку самого потерпілого.
Слідчий суддя також бере до уваги, що підозрюваний протягом певного часу не припиняв нанесення ударів потерпілому, незважаючи на те, що той намагався втекти і не чинив спротиву.
Після припинення своїх дій підозрюваний покинув місце події, не пересвідчившись у стані здоров`я потерпілого, не дочекавшись прибуття працівників поліції, чим проявив явну зневагу до життя і здоров`я іншої особи..
Відтак, на переконання слідчого судді, незважаючи на те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, і що він заявив про визнання своєї вини і розкаяння, наведена вище його поведінка вказує на здатність і готовність підозрюваного і в подальшому застосовувати насильство як спосіб вирішення конфліктів, у зв`язку з чим неможна виключати вчинення ним інших кримінальних правопорушень такої спрямованості, і тому підозрюваний зберігає небезпечність для суспільства, що обумовлює необхідність залишення його під вартою.
Водночас щодо продовження існування інших ризиків, покладених в основу рішення про взяття підозрюваного під варту, слідчий суддя погоджується з доводами сторони захисту щодо того, що із спливом часу та з огляду на процесуальну поведінку і позицію підозрюваного в ході досудового розслідування, ризики ухилення його від досудового розслідування і суду, а також ризики протиправного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, є малоймовірними, і тому вони не можуть бути мотивом для продовження тримання підозрюваного під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, застава або домашній арешт, свідчить той факт, що вказані заходи не здатні забезпечити ізоляцію підозрюваного в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання вказаному вище ризику.
Неможливість обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки обґрунтовується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Однак в даному випадку відповідні клопотання не надійшли.
Слідчий суддя, як і при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, віддаючи відповідну повагу і пошану всім військовослужбовцям, і підозрюваному зокрема, наголошує, що відповідно до ст. 3 Конституції України життя і здоров`я людини визнаються найвищою соціальною цінністю, а тому статус військовослужбовця і його цінність для боєздатності відповідного підрозділу не можуть бути аргументом у вирішенні питання про запобіжний захід у кримінальному провадженні.
Відповідні доводи підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Відтак, беручи до уваги характер та ступінь суспільно небезпечності інкримінованого підозрюваному діяння, його насильницький характер, слідчий суддя на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав не визначення розміру застави як умови звільнення підозрюваного з-під варти.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 26.09.2024 і по 02.11.2024 включно, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», без права звільнення під заставу.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 13 год. 15 хв. 30.09.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1