Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

03 вересня 2024 року м. Рівне

Справа № 559/1260/20

Провадження № 11-кп/4815/22/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

потерпілої - ОСОБА_11 ,

представника потерпілої - ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000323 від 29.11.2019 року, за апеляційними скаргами прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_13 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , представника АТ «СГ «ТАС» (приватне) ОСОБА_14 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року

відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та престарілих батьків не має, інваліда 2 - ї групи загального захворювання, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 3 роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України під час відбуття іспитового строку, покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у сумі 13295 грн. 46 коп.

Скасовано арешт на автомобіль Mercedes Benz Sprinter НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 16 грудня 2019 року, належний ОСОБА_15 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , що знаходиться на спеціальному майданчику РФ ДП МВС України «Київ-Інформ-Ресурси», що в м. Дубно по вул. Мирогощанська, 62, Рівненської області.

Скасовано арешт на автомобіль Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 16 грудня 2019 року, належний ОСОБА_16 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , що знаходиться на спеціальному майданчику РФ ДП МВС України «Київ-Інформ-Ресурси», що в м. Дубно по вул. Мирогощанська, 62, Рівненської області.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_11 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_17 , шкоду у зв`язку із смертю фізичної особи у сумі 150 228 грн. 00 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у сумі 50 076 грн. 00 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_17 , шкоду завдану смертю її батька у сумі 3 670 грн. 17 коп. щомісячно, до досягнення ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вісімнадцяти років, а у разі продовження навчання (учню, студенту) до його закінчення, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 шкоду, завдану смертю її чоловіка у сумі 3 670 грн. 17 коп. щомісячно, до досягнення дитиною: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чотирнадцяти років.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у сумі 449 924 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 заподіяну кримінальним правопорушення матеріальну шкоду у сумі 210 455 грн. 23 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_15 заподіяну кримінальним правопорушення матеріальну шкоду у сумі 100 000 грн.

За вироком суду ОСОБА_9 , 29 листопада 2019 року, приблизно о 02 години 10 хвилин, керуючи автомобілем Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись автодорогою Київ-Чоп зі сторони м. Рівне у напрямку м. Львів, на 387 км + 150 м вказаної автодороги, що в межах с. Підлужжя, Дубенського району Рівненської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яку перетинати заборонено, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем Mercedes Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_18 , який рухався у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Mercedes Benz Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, крововиливів в речовину та під оболонки головного мозку, чисельних переломів кісток склепіння та основи черепа, від яких загинув на місці пригоди, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_9 вимог пункту 34.1 Правил дорожнього руху, що забороняють водіям перетинати горизонтальну дорожню розмітку 1.1, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, покликається на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд досить формально віднісся до визначення щирості каяття, фактично ототожнив його з визнанням вини.

Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, компенсував їй перенесені страждання, чи полегшив душевний біль.

Просить вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. В решті вирок суду залишити без змін.

Представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 в апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість вироку суду в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в частині часткової відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на її користь у сумі 1000000 грн.

Вважає застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 75, 76 КК України безпідставним і необґрунтованим, не врахувавши в достатній мірі відомості про особу винного щодо його суспільної небезпечності, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, а також позицію потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям і вказувала на відсутність з боку обвинуваченого будь-яких спроб залагодити свою провину перед нею та її спільною із загиблим дитиною.

Вказує, що суд не врахував обставину, яка обтяжує покарання, а саме - тяжкі наслідки, спричинені злочином, що полягає у обтяженні перебігу вагітності, вродженою вадою серця та подальшою смертю сина потерпілої.

На думку представника потерпілої, зменшення розміру моральної шкоди судом першої інстанції з 1000000 грн. до 449 924 грн. є безпідставним та необґрунтованим.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у сумі 1000000 грн. В решті вирок суду залишити без зміни.

Представник АТ «СГ «ТАС» ОСОБА_14 в апеляційній скарзі покликається на незаконність та необгрунтованість вироку суду першої інстанції, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд безпідставно та необґрунтовано стягнув з АТ «СГ «ТАС» 200304 грн. матеріальної шкоди, оскільки ліміт відповідальності АТ «СГ «ТАС» становить 200000 грн. на одного потерпілого.

Вказує, що суд безпідставно, необґрунтовано, грубо порушуючи норми матеріального та процесуального права не взяв до уваги твердження АТ «СГ «ТАС» про те, що ОСОБА_15 був пропущений термін подачі заяви про страхове відшкодування і йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування у відповідності до норм Закону.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_17 , 200304 грн. матеріальної шкоди та стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_15 100000 грн. матеріальної шкоди в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження щодо вимог поданих апеляційних скарг, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, представника потерпілої та представника АТ «СГ «ТАС» не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє вирок в цій частині.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст.50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Колегія суддів бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, а також порядок його відбування, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, позитивну характеристику по місцю проживання, те, що на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, є інвалідом другої групи внаслідок отриманих травм при ДТП, непрацюючий за фізичним станом, продовжує реабілітацію та потребує медичного догляду. Судом також враховано обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття і сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання. З врахуванням наведених обставин, суд прийшов до переконливого висновку про призначення покарання ОСОБА_9 в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом зі звільненням від його відбування з випробуванням з встановленням максимального іспитового строку та покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

За наведеного, на думку колегії суддів, доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного основного покарання внаслідок м`якості та безпідставності застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України стосовно ОСОБА_9 в апеляційних скаргах сторони обвинувачення не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Колегія суддів вважає такий висновок суду належним чином мотивований та таким, який не є явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції в достатній мірі були враховані вимоги ст. 75 КК України та враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини вчинення необережного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання, прийшовши до обґрунтованого висновку про його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням та можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах повного контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання останнього протягом максимального іспитового строку, передбаченого законом.

Колегія суддів бере до уваги пояснення захисника обвинуваченого в судовому засідання апеляційної інстанції з долученням відповідних підтверджуючих документів щодо стану здоров`я ОСОБА_9 після даної ДТП, який внаслідок отриманих травм (забою головного мозку важкого ступеня, крововиливу, закритої травми грудної клітки, множинних переломів) перебував у комі 6 місяців, переніс хірургічні втручання, тривалий час перебував на лікуванні, отримував психотерапевтичну допомогу у відділенні медико-психологічної реабілітації КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», те, що потребує подальшого нагляду невролога і травматолога, погано розмовляє і пересувається, потребує постійного стороннього догляду і реабілітаційних заходів, з 31.01.2024 року надано йому третю групу інвалідності довічно, отримує відповідні соціальні виплати (у сумах 1200 грн., 2100 грн.). Захисника також звернув увагу, що з 19 червня 2024 року батьки обвинуваченого розлучені, матір 01.04 2022 року призвана у Збройні Сили України, догляд за ОСОБА_9 здійснює доглядальниця. Зазначив про перерахунок ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_11 коштів у сумі 50000 грн. 19.11.2021 року, 1000 грн. 04.02.2022 року та про зобов`язання обвинуваченого в силу можливостей в подальшому сплачувати потерпілій відповідні кошти в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Дані обставини, на думку колегії суддів, істотно знижують ступінь суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним діяння, свідчать про бажання залагодити провину та намагання виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації в силу фізичного стану та матеріальних можливостей обвинуваченого.

З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_9 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і неправильне застосування судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно останнього, в даному конкретному випадку колегія суддів вважає безпідставними.

За наведеного, колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, встановлені судом першої інстанції, з урахуванням вищезазначених фактів, непоправних наслідків, що настали внаслідок необережного злочину джерелом підвищеної небезпеки, даних про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, його встановлену поведінку у даному кримінальному провадженні, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного виду і міри покарання та про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки такий висновок було зроблено з урахуванням всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо призначення покарання та порядку відбування призначеного судом покарання, а стороною обвинувачення не наведено переконливих доводів, які б спростовували висновки суду і таких даних не встановлено при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням в умовах повного контролю з боку держави є справедливим, пропорційним і співрозмірним заходом примусу ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Рішення суду в частині вирішення цивільних позовів прийнято з дотриманням положень ст.ст.128, 129 КПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1187, 1194, 1200 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-VI від 01.07.2004 р., з відповідними змінами, з наведенням детального мотивування у вироку, в тому числі і з зазначенням математичних розрахунків стягнених сум.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої щодо незгоди з сумою стягнутої з обвинуваченого на її користь моральної шкоди, на переконання колегії суддів, не є обґрунтованими.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з вироку, при вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 судом першої інстанції встановлено, що потерпіла, яка була вагітна на момент ДТП, внаслідок протиправних дій обвинуваченого втратила чоловіка, чим спричинено для неї непоправну моральну шкоду, яка пов`язана зі смертю рідної людини, та є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, істотні вимушені зміни у її житті внаслідок такої втрати, зокрема, те, що чоловік був єдиним годувальником сім`ї, оскільки внаслідок наявності малолітньої дитини і перебування в стані вагітності, потерпіла не працювала.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене, висновок суду щодо стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_11 449924 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з врахуванням судом характеру, обсягу душевних страждань потерпілої, істотних вимушених змін у її житті внаслідок втрати чоловіка і батька дитини, а також обставин справи у їх сукупності, виходячи з засад розумності, виваженості, співмірності і справедливості, є, на думку колегії суддів, обґрунтованим.

На переконання колегії суддів є безпідставними і доводи апеляційної скарги представника АТ «СГ «ТАС» щодо суперечності висновків суду нормам спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_11 , яка в тому числі діє і в інтересах ОСОБА_17 , 200 304 грн. в рахунок відшкодування спричиненої шкоди та на користь ОСОБА_15 100000 грн. матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції свій висновок при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 щодо стягнених 50076 грн. з АТ «СГ «ТАС» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди та 150228 грн. на її користь, яка діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_17 , в рахунок відшкодування шкоди у зв`язку із смертю фізичної особи, обгрунтував нормами спеціального Закону, який визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників, які чітко регламентують загальні розміри страхових відшкодувань (12 мінімальних заробітних плат та 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, відповідно) і не передбачають можливості зміни таких розмірів.

Доводи представника АТ «СГ «ТАС» щодо залишення судом поза увагою тведження про пропуск ОСОБА_15 терміну подачі заяви про страхове відшкодування і як наслідок безпідставне стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_15 100000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином внаслідок пошкодження автомобіля Mercedes Benz Sprinter НОМЕР_1 , не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими та оціненими судом доказами у даному кримінальному провадженні, з наведенням відповідного обгрунтування у вироку.

На переконання колегії суддів, дані висновки відповідають вимогам обґрунтованості та законності

Апелянти в свою чергу не навели аргументів, які б спростовували ці висновки, а формально висловили свою незгоду з рішенням суду в частині вирішення цивільних позовів.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування з наведених у апеляційних скаргах мотивів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_13 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , представника АТ «СГ «ТАС» (приватне) ОСОБА_14 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3