Справа № 738/2133/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/924/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнено засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України.

Продовжено відбування засудженим ОСОБА_7 покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки без конфіскації майна.

Таке рішення суд мотивував тим, що після внесення змін законом України №3886-IX до законодавства України про адміністративні правопорушення діяння, вчинене ОСОБА_7 перестало буди кримінально караним, положення даного закону, як такі, що скасовують кримінальну протиправність діяння, мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на засудженого ОСОБА_7 , який вчинив відповідне діяння до набрання таким законом чинності. Також, ч. 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Не погоджуючись із рішенням суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду та в повній мірі застосувати щодо нього норми Закону України №3886-ІХ, перекваліфікувавши ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України, застосувати до нього при призначенні покарання ст. 69 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано ряд пом`якшуючих обставин, а саме: характеристику з ДУ «Менська виправна колонія № 91», відсутність судимості, хронічні захворювання, те, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітня дитина, яку він виховує самостійно.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Водночас, колегія суддів враховує положення ч.2 ст.404 КК України, згідно яких суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

09.08.2024 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зокрема, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 70 КК України та призначено йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без конфіскації майна. Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України було визнано винним у вчиненні крадіжки у період часу з середини травня 2020 року по 14 червня 2020 року на суму 1 720 грн. 00 коп., а за ч. 2 ст. 289 КК України визнано винним у незаконному заволодінні транспортним засобом вчиненим повторно.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, згідно нової редакції ст. 51 КУпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідальність за ч.2 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з 09.08.2024 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2020 році становило 2102, 00 грн.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

При цьому суд бере до уваги приписи ч.1 ст.5 КК України, якими визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

На підставі зворотної дії закону суд також повинен виходити з розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2020 року становив 2102, 00 грн, тоді як розмір таємно викраденого обвинуваченим майна становить 1720, 00 грн, що на даний час може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, положення ч. 2 ст. 74 КК України, якою передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання у виді арешту на строк 3 місяці, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України як особи, що засуджена за діяння, караність якого законом усунута.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженого про необхідність перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України та пом`якшення визначеного вироком покарання, то судова колегія не може визнати слушними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч. 1, 3 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що на стадії виконання вироку, в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України суд не може вирішувати питання щодо іншої правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та зміни обвинувачення на інший склад кримінального правопорушення, в тому числі, перекваліфікації з ч. 2 ст. 289 на ч. 1 ст. 289 КК України, оскільки на переконання апеляційного суду це можливо лише при проведенні судового розгляду в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за правилами визначеними ч.3 ст. 337 КПК України.

Враховуючи, що ч. 2 ст. 289 КК України, за якою ОСОБА_7 визначено покарання, вже із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна, не була змінена, а тому слід констатувати, що питання перегляду розміру покарання визначеного судом не може вирішуватися на підставі ст. 537 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_7 у відповідність до чинного законодавства залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4