Справа № 477/434/23
Провадження № 1-кп/477/76/24
УХВАЛА

(повний текст)

12 листопада 2024 року м.Миколаїв

Колегія суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з секретарем - ОСОБА_4 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

під час відкритого судового засідання в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області по розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000396, по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 1, 12 частини 2 статті 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2023 року до суду надійшов обвинувальний акт з додатками, передбаченими ч.4 ст. 291 КПК України, щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 1, 12 частини 2 статті 115 КК України, а саме: в умисному протиправному заподіянні смерті двом особам, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового засідання прокурором було заявлене клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 .

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що обвинувачений ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та існують ризики, передбачені ст. 11 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, вчиненні іншого кримінального правопорушення, можливість незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Наявність зазначених ризиків підтверджується поведінкою обвинуваченого, який ухилявся від суду, внаслідок чого був оголошений у розшук, а також обставинами вчинення обвинуваченим особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з спричиненням смерті двом особам, викладеного у обвинуваченні, з можливістю призначення, у випадку визнання винним, покарання у виді довічного позбавлення волі, відсутність будь-яких соціальних зв`язків, місця реєстрації чи проживання, а також підтверджених джерел до існування. Також, враховуючи, що обвинувачений знайомий з більшістю свідків у кримінальному провадженні є підстави, що перебуваючи на волі він матиме можливість впливати на свідків з метою зміни ними показів.

Вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе належним чином запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Заперечували щодо існування ризиків, пояснили, що з свідками обвинувачений неприязних стосунків не має, спілкується з ними. Пояснили та надали докази, що підтверджують поважність неявки обвинуваченого до суду.

Інші захисники та обвинувачені залишили вирішення цього питання на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду від 23.11.2017 року у справі № 1-р/2017, запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують передбачене частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 3 статті 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

Як скеровує практика ЄСПЛ тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).

У провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області з 09 березня 2023 року перебуває кримінальне провадженні по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 1, 12 частини 2 статті 115 КК України. Через неявку учасників судового провадження судові засідання неодноразово відкладались.

Ухвалою суду від 23 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_11 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 15 листопада 2024 року.

Нині кримінальне провадження знаходиться на стадії судового засідання, об`єктивно закінчити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку обраного запобіжного заходу неможливо. У зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає невідкладному розгляду.

На думку прокурора, станом на день розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, ризики, які були підставою для обрання такого виду запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, не відпали та продовжують існувати.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з вказаною позицією прокурора з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, Конституційний Суд України вказав, що продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом». Висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

З огляду на частину 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Згідно з пунктом 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Адам`як проти Польщі (Adamiak v Poland), 20758/03,19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Системний аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наявність ризику у виді впливу на свідків, оскільки обвинувачений обізнаний про місце проживання свідків, та вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що до кримінальної відповідальності обвинувачений притягується вперше, в достатній мірі належними та допустимими доказами не підтверджений.

Щодо ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_11 від суду, то обвинувачений та захисник детально пояснили та надали докази щодо обставин, які перешкодили обвинуваченому з`явитись до суду. З огляду на те, шо обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою був обраний вперше вже під час судового провадження, то є сподівання, що обвинувачений усвідомив необхідність відповідально ставитись до своїх процесуальних обов`язків.

На думку колегії суддів обставини, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є такими, що станом на час розгляду клопотання прокурора частково зменшилися, а тому відсутні підстави для обрання такого найсуворішого запобіжного заходу.

Відповідно до частини першої статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.

Згідно статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (стаття 195 КПК України).

У ході судового розгляду колегія суддів дійшла висновку щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, оскільки зазначений запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо можливості зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, з огляду на що клопотання обвинуваченого та захисника підлягає задоволенню. В свою чергу у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу слід відмовити з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 183, 331, 369-372, 376 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_11 - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, заборонивши останньому залишати будинок АДРЕСА_1 , за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги,в період з 20-00 години до 06-00 години ранку наступного дня, строком на 60 (шістдесят) днів по 10 січня 2025 року включно, з покладенням обов`язків:

за першою вимогою суду прибувати до Жовтневого районного суду Миколаївської області,

не залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

повідомляти про зміну засобів зв`язку;

здати, у разі наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Обвинуваченому роз`яснити, що у разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали по 10 січня 2025 року включно.

Копію ухвали направити для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 15 листопада 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3