УХВАЛА

05 листопада 2024 року

м. Київ

Справа № 152/1268/23

Провадження № 51-4993 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 09 травня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року щодо останньої,

установив:

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 09 травня 2024 року визнано винуватою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду, за результатами розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_4 та засудженої, вказаний вирок залишено без зміни.

До Касаційного кримінального суду звернувся захисник ОСОБА_4 із касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника належить залишити без руху та встановити йому строк для усунення недоліків, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Проте захисник подав касаційну скаргу без додержання зазначених вимог кримінального процесуального закону.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Однак на обґрунтування своїх вимог наводить доводи, які за своїм змістом стосуються лише невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яка, на його думку, вплинула на вирішення питання про винуватість засудженої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, також вказує на неповноту судового розгляду й оцінку доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас вказані обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.

Проте захисник не зазначає, які порушення допустив суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за скаргами сторони захисту в апеляційному порядку.

Крім того, відповідно до ст. 415 КПК України, підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції є: порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Втім, порушуючи питання про призначення нового розгляду у суді першої інстанції, захисник не зазначає такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у взаємозв`язку з положеннями ст. 415 КПК України, які були б підставами для скасування саме вироку суду першої інстанції та які не можуть бути виправленні в апеляційному порядку.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою захисника.

Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Враховуючи наведе колегія суддів касаційного суду вважає, що касаційну скаргу захисника належить залишити без руху, встановивши йому десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

При повторному зверненні до суду касаційної інстанції захисником має бути підтверджено, що він не пропустив цей строк.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 09 травня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року щодо останньої залишити без руху, встановивши скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3