Єдиний унікальний номер судової справи 678/789/24
Номер провадження №1-кп-678-100/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 квітня 2024 року за №0000127, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Єкатеринославка Жовтневого району Амурської області, рф, проживаючий в АДРЕСА_1 , громадянин України, росіянин, не працюючий, на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей не маючий, раніше судимий:

27 квітня 2004 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 186 КК України, на підставі ст. 421 КПК України кримінальна справа закрита із застосуванням мір медичного характеру;

21 грудня 2006 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням примусових заходів лікування у психіатричні лікарні;

27 квітня 2017 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням примусових заходів медичного характеру;

01 лютого 2023 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 23 квітня 2024 близько 13 год., збираючи сміття на території сільського кладовища, яке розташоване по АДРЕСА_1 , та яке відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» є місцем поховання, підійшов до могили ОСОБА_7 (29.10.2002-26.06.2023 років життя), який загинув захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та викинув сміття, яке він зібрав на території кладовища, на надгробок вказаної могили.

Далі, ОСОБА_4 викрав з вказаного місця поховання живі квіти «Тюльпан» в кількості 8 шт. вартістю 35 грн. за 1 шт. на загальну суму 280 грн, разом із пластиковою вазою ємністю 3 л. вартістю 120 грн., два саджанці квітів «Хризантема» вартістю 65 грн. за 1 шт. на загальну суму 130 грн., чотири саджанці квітів «Фіалка», вартістю 45 грн. за 1 шт. на загальну суму 180 грн., декоративну рослину ялини «Канадська» вартістю 120 грн., після чого з викраденим пішов з місця події, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, вказаними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив моральні страждання, які виразилися в горі, неспокої, та інших негативних емоціях, матері померлого - ОСОБА_6 , а також заподіяв їй матеріальну шкоду на загальну суму 830 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у оскверненні могили особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, визнаної Верховною радою України агресором, а також заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчиненому з корисливих та хуліганських мотивів, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 23 квітня 2024 року перебував на кладовищі у с. Требухівці, де збирав речі, які, на його думку, будуть йому необхідні. Підійшовши до могили невідомого йому солдата він поставив пакет з зібраними ним речами біля могили, проте він впав та розсипався. На могилі було багато квітів, тому деякі з них він забрав до себе додому, які потім вилучили у нього працівники поліції.

Потерпіла ОСОБА_6 показала, що є матір`ю ОСОБА_7 , який загинув під час захисту Батьківщини у Донецькій області. Похований на місцевому кладовищі у с. Требухівці. Могилу сина вона відвідує кожного дня. 24 квітня 2024 року близько 11 год. 30 хв. коли вона приїхала на кладовище, то побачила що на могилі є сміття, та зникли живі квіти, пластикова ваза та горщик з декоративними рослинами. Сфотографувавши побачене на свій мобільний телефон, вона викликала працівників поліції. Претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявлявся.

Оскільки учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Разом з тим, суд роз`яснив їм, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Сукупність доказів дає підстави суду зробити висновок, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 297 КК України, як умисні дії, які виразились у оскверненні могили особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, визнаної Верховною радою України агресором, а також заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчиненому з корисливих та хуліганських мотивів.

Кримінальне провадження розглянуто у відповідності до вимог ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Кримінальне правопорушення за ч.3 ст.297 КК України є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_4 на момент інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв органічний розлад особистості неуточненого ґенезу з вираженими змінами, не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій та не повною мірою міг керувати ними, виявляє такі і на теперішній час, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №343 від 16 травня 2024 року, тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне та ураховує зазначені обставини при призначенні йому покарання.

Так, ОСОБА_4 проживає без реєстрації в житлового будинку свого знайомого, власного житла не має, ніде не працює, підсобне господарство не утримується (Т. 1 а.с.93), ухвалою Летичівського районного суду від 27 квітня 2017 року до нього застосовувались примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом, не одружений, не судимий в силу ст.89 КК України.

ОСОБА_4 щиро розкаявся, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин, що суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , є рецидив кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи обставини вчинення злочину і особу обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і щире каяття, позицію сторони обвинувачення, думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання, суд приходить до висновку, що міру покарання ОСОБА_4 слід призначити в межах санкції ч. 3 ст. 297 КК України, з урахуванням вимог ст. 61 КК України, у мінімальній межі у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням відповідних обов`язків визначених п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, яке на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся, кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди на суму 830 гривень.

Ухвалою Летичівського районного суду від 06 червня 2024 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який закінчився 26 червня 2024 року. Враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, та те, що строк запобіжного заходу закінчився, суд приходить до висновку, що не має необхідності застосовувати запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 368-371, 374, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На ОСОБА_4 покласти обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: два пластикових горщики із декоративними квітами «Хризантема», чотири пластикових горщики із декоративними квітами «Фіалка», пластикову вазу білого кольору із п`ятьма живими квітами « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та трьома стеблами від даних квітів, один горщик із декоративною рослиною « ОСОБА_8 », які належать потерпілій ОСОБА_6 повернути власнику, скасувавши арешт, накладений ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024 року (ЄУН справи 678/596/24, провадження № 1-кс-678-187/24).

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: підпис ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_1