Справа № 367/4324/24
Провадження по справі № 1-кп/367/772/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

із секретарем судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ірпінського міського суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000174 від 20.02.2024 року за обвинуваченням,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павшино Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

06.01.2022 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 4 ст. 296 ККУ до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, в порядку ст. 75 ККУ, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Від потерпілого ОСОБА_5 до суду надійшла заява, в якій він просить суд провести судовий розгляд за його відсутності. Прокурор та обвинувачений не заперечували проти можливості проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.

А тому суд, заслухавши думку учасників судового провадження, виходячи з того, що участь потерпілого в судовому провадженні є його правом, яким потерпілий у повній мірі під час судового розгляду не забажав скористатися, постановив провести судовий розгляд за відсутності вказаного потерпілого.

У ОСОБА_4 , 19.02.2024 о 12 год 56 хв., який правомірно перебував на території релігійної громади «БІБЛІЙНА ЦЕРКВА», що за адресою: Київська обл., місто Ірпінь, вул. Соборна, 1 , виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану. Одразу після цього, ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, маючи вільний доступ до вищевказаної території, таємно викрав велосипед марки «ARDIS TITAN 27.5». У подальшому, ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 9000,00 грн.

Своїми діями ОСОБА_4 , вчиненив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викраденні чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав. Під час допиту показав, що дійсно викрав за вказаних в обвинувальному акті обставин майно, а саме велосипед, що належало потерпілому ОСОБА_5 у кількості 1 шт і вартості, зазначеній в обвинувальному акті, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 шкоду в розмірі, вказаному в обвинувальному акті.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Прокурор у судовому засіданні просила суд призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України частково приєднати до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Ірпінського міського суду в Київській області від 06.01.2022 року справа №367/9371/21 за ч. 4 ст. 296 КК України строком 1 (один) місяць та призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, доведена повністю, вона ніким не оспорюється.

За правилами ч. 1 ст. 65 КК України при обранні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не працює, раніше судимий, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей та/або батьків похилого віку на утриманні не має, за місцем проживання характеризується негативно.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважає на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений має офіційне місце реєстрації проживання, за місцем проживання характеризується негативно, на момент постановлення вироку офіційно не працевлаштований, на момент вчинення злочину до кримінальної відповідальності притягувався, на момент ухвалення вироку є судимим, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважає на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до якого, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують покарання.

Обставин, які пом`якшую покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Судом було встановлено, що обвинувачений не висловив самозасудження своєї кримінально караної поведінки, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, та під час допиту в суді не зазначив, що шкодує про свої вчинки і розкаюється, відсутні відомостей про те, що обвинувачений добровільно сприяв органу досудового розслідування в установленні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «щире каяття».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас, під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Відомості про те, що після затримання за вчинення злочину обвинувачений одразу визнав всі обставини, щиро розкаялася, під час допиту давав детальні показання про обставини та деталі вчиненого злочину у суду відсутні.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про відсутність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «активне сприяння розкриттю злочину».

Такий висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 07.04.2021 справа №263/15605/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженої та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, зважаючи на наявність відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, визначене у межах, установлених у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину та до нього застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Однак, таке звільнення не мало належного виховного впливу на обвинуваченого, оскільки він під час іспитового строку, знову скоїв новий корисливий злочин. На час вчинення даного кримінального правопорушення, будучи фізично здоровою особою, офіційно не працював, суспільно корисною діяльністю не займався, вчинив злочин шляхом таємного викрадення чужого майна, обравши для себе такий спосіб збагачення.

Наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 вказують про антисоціальну спрямованість його особи та стійкість протиправної поведінки, небажання стати на шлях виправлення і вести правильний спосіб життя, а також свідоме порушення закону з метою збагачення, незважаючи на невідворотність покарання, що в свою чергу ставить під обґрунтований сумнів готовність останнього належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки й досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою.

Таким чином суд вважає, що застосування положень ст. 75 КК України буде неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки таке звільнення не сприятиме меті покарання - виправленню засудженого і попередженню вчинення нових злочинів.

За правилами ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України після постановлення вироку Ірпінського міського суду Київської області за ч. 4 ст. 296 КК України від 06.01.2022 року справа №367/9371/21, суд вважає за необхідне з застосуванням положень ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання за вказаним попереднім вироком Ірпінського міського суду Київської області строком 1 (один) місяць, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06.09.2024 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 04 листопада 2024 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання 06.09.2024 року.

Згідно з частини п`ятої статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Тому відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк перебування ОСОБА_4 під вартою у даному кримінальному провадженні, а саме з 06.09.2024 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку день тримання під вартою за день позбавлення волі.

Вирішуючи питання про відшкодування завданої злочином шкоди, суд виходить з того, що цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України .

Питання про відшкодування процесуальних витрат не потребує вирішення судом з огляду на їх відсутність у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 12, 50, 65, 71 ч.1, 72 ч.7, 73, 88 ч.ч.1, 2, 185 ч.4 КК України, керуючись ст.ст. 349, 368,371, 373, 374, 376, 394 ч.2 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ірпінського міського суду в Київській області за ч. 4 ст. 296 КК України від 06.01.2022 справа №367/9371/21, визначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання, зарахувавши відповідно до вимог ч.7 ст.72 КК України у строк відбування покарання строк перебування під вартою у даному кримінальному провадженні, а саме з 06.09.2024 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін .

Після набрання ухвалою законної сили речові докази: наданий керівником релігійної громади «БІБЛІЙНА ЦЕРКВА» DVD-R диск марки «VERBATIM@ із відеозаписом з камер відеонагляду, що розташовані в приміщенні ломбарду, за адресою - Київська область, м. ірпінь, вул. Соборна, 1 - - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1