Провадження № 1-кс/686/5779/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 , щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. У скарзі ОСОБА_3 , окрім іншого, йдеться про те, що 21.06.2024 р. він звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, відносно неправомірних дій слідчого четвертого слідчого відділу (із дислокацією у м.Вінниця) ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, ОСОБА_4 та слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_5 , однак, всупереч ст.214 КПК України, відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР за вказаною заявою внесені не були, тому, ОСОБА_3 у скарзі просить: визнати незаконною бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, та зобов`язати внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, на підставі поданої ОСОБА_3 заяви.

ОСОБА_3 , який клопотав про розгляд скарги у його відсутність, та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились.

Згідно зі ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих копій документів, вбачається, що дійсно 21.06.2024 р. ОСОБА_3 звертався до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, з заявою, датованою 20.06.2024 р., про вчинення кримінальних правопорушень, яка була зареєстрована за №1765зкп/х від 21.06.2024 р. У цій заяві ОСОБА_3 повідомляв про те, що «кримінальне провадження №0000012 було відкрито по його заяві, по факту невиконання рішення суду. Кримінальне провадження №0000012 безпосередньо пов`язано з кримінальним провадженням №0001859 (раніше кримінальна справа №67270045). Кримінальне провадження №0000012 суд декілька раз повертав на додаткове розслідування. Останній раз, дане провадження перебувало у слідчого четвертого слідчого відділу (із дислокацією у м.Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому ОСОБА_4 . По кримінальному провадженню №0000012, ухвалою Вінницького міського суду від 03.03.2020 р., прийнято рішення про скасування постанови про закриття і, відповідно, про відновлення та продовження досудового розслідування. В даній ухвалі суд вказує, що «слідчий під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000012, в порядку ст.40 КПК України, не виконав у повному обсязі вимог названої статті, не вичерпав можливості отримання доказів по справі, не провів належного досудового розслідування усіх обставин кримінального правопорушення, досудове розслідування проведено неповно, оскільки не проведено усіх слідчих дій, на які посилається заявник, чим порушено ст.9 КПК України». Після даного рішення, кримінальне провадження №0000012 надійшло до слідчого четвертого слідчого відділу (із дислокацією у м.Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, ОСОБА_4 , яким належного досудового розслідування не було проведено, а аргументація в постанові про закриття така ж, що і в попередній постанові, - «приймалися процесуальні рішення», ніяких інших слідчих дій (крім можливого опитування ОСОБА_6 ) не проводилось, фактично слідством проігнорована ухвала Вінницького міського суду від 03.03.2020 р. Слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 винесла постанову про закриття кримінального провадження №0000012 від 14.04.2020 р. Після оскарження, дана постанова була скасована ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18.08.2021р., в якій вказано, що «не допитана особа, яка подала заяву про вчинення кримінального правопорушення. Лише після допиту слідчим ТУ ДБР ОСОБА_3 , а також вчинення інших процесуальних дій, (включаючи ті, на які вказує заявник), можливо прийняти об`єктивне рішення за результатами досудового розслідування». Проте, слідством (слідчий ОСОБА_4 ) ці вказівки суду не виконані, ОСОБА_3 для опитування не викликали і, звісно, допит його не проведено. Не були допитані, наскільки зрозуміло з згаданої постанови, інші важливі свідки, зокрема ОСОБА_7 , слідчий ОСОБА_8 , бувший прокурор Ленінського району м.Вінниці ОСОБА_9 , слідчий прокуратури ОСОБА_17. Таким чином, додаткове розслідування належним чином не проведено, а аргументація в постанові про закриття така ж, що і в попередній постанові - «приймалися процесуальні рішення», ніяких інших слідчих дій не проводилось. Таким чином, слідством фактично проігноровані ухвала Вінницького міського суду від 03.03.2020 р. і ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 18.08.2021 р. по даному провадженню. Дані факти вказують на те, що слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 не виконала рішення суду в завуальованій формі, коли формально не відмовляються від виконання, проте не вчиняють певних дій, які зобов`язані були зробити. В своїх заявах до суду, ОСОБА_3 звертав увагу на ряд обставини і фактів, які не були належно досліджені слідчою ТУ ДБР ОСОБА_4 . В постанові Ленінського районного суду м.Вінниці 27.11.2009 р. по справі №67270045, в якій суд постановив: «кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст364 КК України, повернути прокурору Ленінського району м.Вінниці для організації додаткового розслідування та складання обвинувального висновку». Після чого, кримінальна справа №06270045 тривалий час - до літа 2010 р. знаходилась в прокуратурі Ленінського району м.Вінниці у слідчого Солдатова. Ніщо не заважало провести розслідування, проте, в встановлені законодавством України строки, слідство не було проведене. На цю бездіяльність слідства ОСОБА_3 написав скаргу, крім того, з цього приводу останній зустрічався з прокурором ОСОБА_9 , і мова, під час співбесіди, йшла про звинувачення саме за ст.ст.364, 366 КК України. Згодом, вже після цих зустрічей, влітку 2010 р., прокурор ОСОБА_9 «виготував» постанову про перекваліфікацію злочину на ст.358 КК України у кримінальній справі №06270045 і оформив її датою 31.12.2009 р., що є явним порушенням норм КПК. Ця постанова була винесена всупереч постанові Ленінського районного суду м.Вінниці 27.11.2009 р., всупереч очевидним і встановленим фактам, всупереч нормам КПК України, ОСОБА_3 про цю постанову належним чином не проінформували взагалі. В тому числі, постанова про перекваліфікацію злочину на ст.358 КК України, у кримінальній справі №06270045, суперечить постанові прокуратури від 30.09.2009 р., за підписом прокурора ОСОБА_9 , і того ж слідчого, яка була направлена до суду. В даній постанові вказано про правопорушення саме за ст.364, ст.366 КК України, і є посилання на докази і документи. В той же час, в постанові про перекваліфікацію жодних посилань на об`єктивні докази немає, а є навмисне перекручення і підміна фактів - з факту підробки документа (протоколу №8 зборів учасників ТОВ ВКФ «Рось» від 03.12.2004 р.) на дату так званих зборів. З приводу неправомірності постанови про перекваліфікацію, ОСОБА_3 зазначає наступне: під час виготовлення протоколу зборів учасників ТОВ ВКФ «Рось», ОСОБА_10 виконував обов`язки директора, тому, підстав для постанови про перекваліфікації злочину прокурором ОСОБА_9 не було. ОСОБА_3 неодноразово вказував, що ОСОБА_10 , коли «виготовляв» сфальшований протокол, виконував організаційно-розпорядчі, адміністративно-господарські обов`язки, тобто, був посадовою особою. На це вказують зокрема такі документи - трудова книжка ОСОБА_10 , накази по ТОВ ВКФ «Рось», а також свідчення самого ОСОБА_10 в суді. Таким чином, прокурор ОСОБА_9 в письмовій формі фактично відмовився виконувати постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 27.11.2009 по кримінальній справі №06270045, а також, виготовленням незаконної постанови по перекваліфікацію злочину на ст.358 КК України, умисно перешкодив виконанню вищезгаданої постанови суду, так як постановою по перекваліфікацію злочину було ускладнено чи унеможливлено виконання судового рішення по розслідуванню злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.364 КК України, як зазначено в рішенні суду. В роз`ясненні ККС ВС сказано: «перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану, з метою недопущення його виконання». Оскільки, ст.358 КК України не передбачає відповідальність посадової особи, отже, внаслідок зазначеної постанови по перекваліфікації злочину, взагалі не розглядається питання відповідальності ОСОБА_10 за зловживання службовим становищем (ст.364 КК України), хоча саме в такому контексті справа була розглянута в суді і про розслідування саме за ст.364, ст. 366 КК України чітко вказано в рішенні суду. Слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 в постанові подає, як встановлені слідством факти, те, що допитано, в тому числі «... ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які вказали що збори відбулись» і «інформація, викладена в протоколі зборів учасників, відповідає дійсності». Проте, згадані особи ніякого відношення до товариства ТОВ ВКФ «Рось» не мають, і участі в тих, так званих «зборах», не приймали, і тому, звичайно, що свідчити з цього приводу не можуть. Більше того, ОСОБА_13 , яка була в числі учасників товариства (саме її представником була якийсь час ОСОБА_12 ), разом з ОСОБА_3 подавала позов про визнання недійсним сфальшованого протоколу зборів. І якраз ОСОБА_14 , наскільки відомо ОСОБА_3 , не допитували. І насправді протокол №8 зборів учасників ТОВ ВКФ «Рось», визнаний недійсним господарським судом. Слідча ОСОБА_4 про ці рішення суду знала, але в своїй постанові не згадує. Тим самим, слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 умисно внесла неправдиві відомості до офіційного документу. Також, повторюючи вимисли прокуратури, слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 перекручує факти, говорячи про те, що ОСОБА_10 не являвся службовою особою під час проведення зборів засновників ТОВ ВКФ «Рось». Насправді, в кримінальній справі №06270045 розглядається підробка документу (протоколу зборів), а не дата зборів. Причому, жодних доказів, посилань на документи, які би підтверджували факт, що ОСОБА_10 не являвся службовою особою на час виготовлення ним згаданого протоколу, слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 не надає. Тоді як, в кримінальній справі №06270045, в постанові суду говориться про те, що « ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що він незаконно займає посаду директора ТОВ ВКФ «Рось», умисно склав і підписав завідомо неправдивий документ - протокол №8 зборів учасників ТОВ ВКФ «Рось», від 03.12.2004 р.» На той час саме ОСОБА_10 виконував функції директора, тобто, був посадовою особою. Про те, що під час виготовлення протоколу ОСОБА_10 був директором ТОВ ВКФ «Рось», він сам і його адвокат ОСОБА_15 заявляли в суді, про це свідчать і документи: виписка з трудової книжки ОСОБА_10 , наказ по ТФВ ВКФ «Рось», протокол №8 зборів учасників ТОВ ВКФ «Рось» від 03.12.2004 р. Всі ці факти і документи є в матеріалах кримінального провадження №000185, крім того, ОСОБА_3 звертав увагу на це в своїх заявах до суду. ОСОБА_3 зауважує про те, що окремі копії документів міг надати слідчій ОСОБА_4 і він сам, але викликати його на допит слідча ОСОБА_4 не захотіла, як не допитувала інших свідків. І навіть постанову суду прочитати і зрозуміти слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 не спромоглася. Таким чином, намагаючись довести законність винесеної прокурором ОСОБА_9 постанови про перекваліфікацію злочину на ст.358 КК України, у кримінальній справі №06270045 (кримінальне провадження №000185), слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 , в чергове, умисно внесла до офіційного документу неправдиві відомості, а саме: про те, що ОСОБА_10 , на момент скоєння злочину, «не являвся службовою особою, а тому не може нести кримінальну відповідальність за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України», а також те, що «протокол відповідає дійсності». На підставі цих неправдивих відомостей, слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 обґрунтовує свою постанову, діючи з метою недопущення розслідування можливих правопорушень, здійсненних окремими службовими особами прокуратури. В постанові слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 зазначає, що «постанова Ленінського районного суду м.Вінниці від 27.11.2009 виконувалась». Проте, слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 не вказує, що до цього часу по кримінальному провадженню №0001859 (раніше справа №67270045) не має, як того вимагає постанова суду, складання обвинувального висновку, як і не проведено розслідування по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст.364 КК України. Таким чином, очевидно, в цій частині постанова Ленінського районного суду м.Вінниці від 27.11.2009 р. не виконана. Згідно з повідомленням, кримінальне провадження №0001859 знаходиться у дізнавача СД Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_16 , тобто, розслідування до цього часу не завершено, таким чином, не дотримана ст.219 КПК України, строки досудового розслідування. Це, в свою чергу, доводить невиконання постанови Ленінського районного суду м.Вінниця від 27.11.2009 р., оскільки не проведено розслідування в розумні строки без будь-яких поважних причин. Слідча ТУ ДБР ОСОБА_4 закрила провадження постановою. ОСОБА_3 слідча ОСОБА_4 не викликала для опитування, і не повідомляла ні про те, що справа надійшла до неї, ні по винесення постанови про закриття. Скарга ОСОБА_3 на постанову слідчої ТУ ДБР ОСОБА_4 потрапила до слідчого судді Вінницького міського суду ОСОБА_5 . Суддя ОСОБА_5 , з нез`ясованих причин, декілька раз переносив слухання по скарзі ОСОБА_3 . В той час, як згідно КПК України, суд повинен розглянути скаргу на протязі 72 годин після подання і відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги. Коли слухання відбулось, суддя ОСОБА_5 провів його з явними порушеннями. Не була заслухана думка ОСОБА_3 по даній скарзі, крім того, суддя ОСОБА_5 не дав останньому поставити всі питання до слідчого. Після першого питання ОСОБА_3 , суддя ОСОБА_5 закрив слухання, і не захотів з`ясовувати належним чином всі обставини по кримінальному провадженню №00000012, тим самим було порушено ст.323 КПК України, «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом». В мотивувальній частині ухвали суду, суддя ОСОБА_5 своє рішення обґрунтовує на не перевірених фактах і обставинах. Зокрема, у постанові суддя ОСОБА_5 пише про те, що нібито слідством здобуто об`єктивну інформацію про те, що ОСОБА_10 «не являвся службовою особою» і «не може бути суб`єктом інкримінованих йому злочинів, та не може нести відповідальність за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України». Проте, суддя не дає посилання і не вказує, яка саме «об`єктивна інформація» вказує на це. Насправді, ОСОБА_10 , як ОСОБА_3 писав вище, на момент «виготовлення» протоколу №8 від 03.12.2004 р., і в подальшому перебував на посаді директора, тобто, був службовою особою, оскільки виконував «на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій». На це вказують покази свідків і документи: виписка з трудової книжки ОСОБА_10 , наказ по ТФВ ВКФ «Рось», протокол №8 зборів учасників ТОВ ВКФ «Рось» від 03 грудня 2004 р. Зрозуміло, що і в подальшому, при привласненні, розкраданні майна і коштів ТОВ ВКФ «Рось», ОСОБА_10 був службовою особою. Крім того, суддя ОСОБА_5 безпідставно ставить під сумніви рішення суду від 27.11.2009 р., де зазначено, що діяла службова особа. Далі, в постанові суддя ОСОБА_5 повторює фразу слідчої ТУ ДБР ОСОБА_4 (яка, в свою чергу, переписала її з постанови прокуратури): що допитано в тому числі «... ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які вказали що зміни до установчих документів ТОВ ВКФ «Рось» було внесено зборами засновників 10.09.2004 р. і що «інформація, викладена в протоколі зборів учасників, відповідає дійсності»». Проте, згадані особи ніякого відношення до товариства не мають, і участі в тих, так званих «зборах», не приймали, тому, звичайно, що свідчити з цього приводу не можуть. ОСОБА_13 , яка була в числі учасників товариства (саме її представником була якийсь час ОСОБА_12 ), разом з ОСОБА_3 подавала позов про визнання недійсним сфальшованого протоколу зборів. А головне те, що Господарським судом Вінницької області, Житомирським апеляційним господарським судом, Вищим господарським судом України, згадуваний протокол зборів учасників ТОВ ВКФ «Рось» визнаний не дійсним. Дані матеріали неодноразово були надані свого часу до слідчих органів, в тому числі ОСОБА_3 надавав їх до слідчого судді, а також і при попередніх оскарженнях, тобто, про вищезгадані рішення було відомо і слідчій ТУ ДБР ОСОБА_4 , і судді ОСОБА_5 . Таким чином, суддя ОСОБА_5 безпідставно, без належного обґрунтування, не погоджується з попередніми рішеннями суду, в тому числі і з рішенням Вищого господарського суду України. Надалі, в постанові суддя ОСОБА_5 зазначає, що в подальшому була винесена постанова про закриття кримінального провадження, у зв`язку з тим, що встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (мова йде про кримінальне провадження №000185). Хоча насправді, згідно з ухвалою суду від 16.05.2022 р., кримінальне провадження №000185 направлено до сектору дізнання Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, і, згідно з повідомленням, розслідування не завершено. Оскільки, суддею ОСОБА_5 питання про закриття кримінального провадження №000185 під час судового засідання не піднімалось взагалі, невідомо, звідки він отримав дану неправдиву інформацію і, не перевіривши її, вніс до ухвали суду. Цілком можливо, що цю брехню надала йому ОСОБА_4 під час спілкування з ним поза межами судового засідання. Далі, суддя ОСОБА_5 посилається на рішення Європейського суду з прав людини, і, як пише суддя ОСОБА_5 , «не кожне розслідування обов`язково має бути успішним». Проте, не зрозуміло навіщо це посилання, якщо постанова суду нібито була виконана, якщо ж вона не виконана, то суддя мав вказати на об`єктивні причини, які завадили прокуратурі, слідчим виконати згадану постанову суду і, відповідно, внаслідок чого розслідування не було успішним. Суддя ОСОБА_5 жодних таких причин не наводить по простій причині - таких причин не має, а є саме невиконання судового рішення. Також, суддя ОСОБА_5 не бере до уваги статтю 219 КПК України. Невиконання судового рішення, в даному випадку, являється в формі бездіяльності, оскільки роками слідство належно не проводилось і до цього часу не завершено. Крім того, є факт перешкоджання виконання судового рішення, яке, зокрема, проявилося «виготовленням» прокурором ОСОБА_9 незаконної, необґрунтованої постанови про перекваліфікацію злочину на ст.358 КК у кримінальній справі №06270045. Також, ОСОБА_3 зауважує, що після попередніх рішень суду по кримінальному провадженню №00000012, які направляли вказане провадження на додаткове розслідування, слідчою ОСОБА_4 ніяких належних слідчих дій не проводилось, вказівки суду в обох випадках ОСОБА_4 не були виконанні. Таким чином, оскільки жодних зрушень в розслідуванні не відбулось, недоліки (неповнота розслідування) не були усунуті, немає підстав вважати слідство по даному провадженню належно проведеним і суддя ОСОБА_5 , своєю постановою, суперечить попереднім рішенням суду по даному провадженню. Таким чином, суддя ОСОБА_5 , всупереч ст.370 КПК України, обґрунтовує своє рішення на брехливих, неперевірених обставинах і фактах. Суддя ОСОБА_5 під час судового засідання навіть не намагався всебічно і об`єктивно з`ясувати обставини по скарзі ОСОБА_3 . Зважаючи на це, а також те, як суддя ОСОБА_5 провів слухання, не викликає жодного сумніву в умисних діях з боку судді ОСОБА_5 , направлених на недопущення розслідування можливих злочинів, скоєних працівниками прокуратури і слідства. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 вважає, що суддя ОСОБА_5 , діючи в інтересах третіх осіб, використовуючи службове становище, без належного обґрунтування, відхилив його скаргу, залишивши в силі постанову про закриття кримінального провадження №00000012. ОСОБА_3 вважає, що такі дії мають ознаки корупції. З посиланням на ст.ст.5, 21 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», ст.ст.214, 216 КПК України, ст.ст.364,366,382 КК України, ОСОБА_3 у заяві просив: зареєструвати цю заяву у встановленому законом порядку та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за фактом вчинення слідчим четвертого слідчого відділу (із дислокацією у м.Вінниці) управління Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Хмельницькому, ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ст.366, ст.382 КК України; зареєструвати заяву, або передати за підслідністю, у встановленому законом порядку, та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за фактом вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ст.364 КК України, з боку слідчого судді ОСОБА_5 , і інших службових осіб; направити на його адресу зареєстровану копію цієї заяви та копію постанови по цій заяві.»

За результатом розгляду цієї заяви ОСОБА_3 , останньому було скеровано лист, за підписом т.в.о.керівника першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, №1765зкп/x-14-01-01-33380/2024 від 05.07.2024 р., який фактично свідчить про той факт, що відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за поданою ОСОБА_3 заявою від 21.06.2024 р., внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст.214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відповідних відомостей за заявою, є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у поданій ОСОБА_3 заяві від 21.06.2024 р., викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема й тих, які передбачені ст.ст.366, 382, 364 КК України, оскільки дана заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінальних правопорушень (час, місце, спосіб та інші обставини їх вчинення, зокрема, не свідчить ця заява від 21.06.2024 р. про те, що у випадках, про які повідомляв ОСОБА_3 , у діяннях зазначених останнім службових осіб, мало місце саме умисне: невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню; підроблення офіційних документів; використання, з метою одержання неправомірної вигоди, влади чи службового становища, всупереч інтересам служби, внаслідок чого будь-якій особі (зокрема й ОСОБА_3 ) було завдано саме істотної шкоди), не свідчить ця заява ОСОБА_3 й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій осіб за відповідними статтями Кримінального кодексу України. Аргументи, висловленні ОСОБА_3 у поданих ним заяві та скарзі, про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.366, 382, 364 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 : із порядком та обсягом проведеного слідчим четвертого слідчого відділу (із дислокацією у м.Вінниця) ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, ОСОБА_4 досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000012, із фактом винесення вказаним слідчим постанови про закриття означеного кримінального провадження, з мотивами, які були викладені у змісті цієї постанови, а також із фактами відмови слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_5 у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000012, порядком проведення розгляду цієї скарги та змістом постановленої слідчим суддею ухвали. Однак, самі твердження ОСОБА_3 , викладені в означеній заяві про вчинення, на думку заявника, кримінальних правопорушень, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення, і не можуть вказані обставини слугувати механізмом для притягнення до відповідальності службових осіб, у разі прийняття ними рішень та вчинення процесуальних дій, зміст та порядок здійснення яких не задовольняє когось із учасників кримінального провадження. До того ж, процесуальна діяльність слідчого судді та слідчого, в межах їх посадової дискреції, не може бути підставою для їх кримінального переслідування. Порядок оскарження у рамках кримінального провадження процесуальних дій, бездіяльності, рішень слідчого, а також ухвал слідчого судді, у випадку незгоди з ними, визначений Кримінальним процесуальним кодексом України.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява №70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, у даному випадку, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому, висловлена у цій скарзі вимога, щодо зобов`язання внесення відповідних відомостей до ЄРДР, задоволенню не підлягає.

Відповідно до принципу диспозитивності, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ст.26 КПК України).

Відповідно до положень п.18 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Повноважень слідчого судді на визнання незаконними дій чи бездіяльності певних посадових осіб, чинний КПК України не містить, тому, у задоволенні цієї вимоги, висловленої у поданій ОСОБА_3 скарзі також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя