Справа № 487/7550/24
Провадження № 1-кс/487/4714/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2024 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчогодругого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001253 від 18.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

30.08.2024 року слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Смілянської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із указаним клопотанням, у якому просив Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, вірменина, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, на час вчинення кримінального правопорушення - водія 1 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , матроса, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб з поміщенням на гауптвахту. У разі постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави, визначити достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків покладених на нього кримінальним процесуальним законом, розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Покласти на підозрюваного наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатись із населеного пункту, місця служби де військовослужбовець проходить військову службу без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (місця проходження служби); утримання від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні; прибувати до слідчого, прокурора або суд за першою вимогою.

Клопотання мотивоване тим, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років, а також те, що підозрюваний вчинив військове кримінальне правопорушення, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, що також вказує на існування підстав та можливості переховування. Також, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі іншими військовослужбовцями, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування. Окрім цього, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, що може свідчити про відсутність у останнього бажання підкорятися наказам командування та проходження подальшої служби у Збройних силах України, що як наслідок може призвести до вчинення ним нових військових злочинів або продовжувати вчиняти інкримінований злочин.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнав, пояснив, що він добровільно не покидав частину. Він перебував на лікуванні в шпиталі так як був поранений та повинен був з`явитись до своєї частини протягом трьох днів. 03.07.24 він зателефонував до частини і йому сказали їхати до міста Чорноморськ Одеської області. Приїхавши в ОСОБА_7 , йому повідомили, що частину перекинулим в АДРЕСА_2 куди він і виїхав. Прибувши в м.Покровськ з автовокзалу він зателефонувавкомандиру роти ОСОБА_8 і попросив прислати за ним автомобіль, щоб дібратися до частини, яка розташовувалася в с.Піддубне. Через декілька годин за ним приїхала машина за кермом був невідомий йому чоловік, а з ним знаходився водій відділення звязку ОСОБА_9 . Прибувши в частину він віддав медичні документи ОСОБА_10 . В частині він пробув п`ять діб і старшина сказав що комбат не хоче мене навіть бачити. Після чого старшина роти відвіз мене і ще двох солдат у м.Покровськ на автовокзал і сказав щоб він їхав додому. Від проходження служби не ухилявся готовий повернутися в частину.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що зазначені у клопотанні ризики не доведені.

Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування ініційованого заходу, слідчий суддя дійшов наступного.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18.08.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001253 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 124 від 01.05.2024 матроса ОСОБА_4 , призначено на посаду водія 1 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Військовослужбовець військової служби за мобілізацією, матрос ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 14.06.2024 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Старомайорське Донецької області матрос ОСОБА_4 отримав поранення та в той же день, 14.06.2024 був доставлений до госпіталю військової частини НОМЕР_2 та у подальшому в період з 15.06.2024 по 18.06.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради», в період з 18.06.2024 по 28.06.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кропивницької міської ради», а в період з 29.06.2024 по 02.07.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Кіровоградської обласної ради».

У подальшому, 03 липня 2024 року після виписки ОСОБА_4 із лікарні, він вирішив тимчасово ухилитись від проходження військової служби та не з`явитись на службу, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, матрос ОСОБА_4 , в порушення ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, 03 липня 2024 року після виписки з КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Кіровоградської обласної ради», убув до свого місця проживання у АДРЕСА_1 та, як наслідок, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_3 .

Враховуючи викладене, у період з 03 липня 2024 року по 28 серпня 2024 року ОСОБА_4 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, ОСОБА_4 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військової службі, до військової частини не надавав.

29.08.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таким чином, дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як видно з клопотання та матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення обґрунтовує підозру у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем фактичними даними акту службового розслідування, що сукупно з протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 викривають роль у поставленому йому за вину злочині.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.ч.6, 7 ст. 176 КПК України.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Відповідно до приписів ч. 8 ст. 176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Разом з тим, прокурором ні до клопотання, ні в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження заявлених ним ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, зі змісту повідомлення про підозру видно, що сторона обвинувачення стверджує, що підозрюваний самовільно залишив військову частину 03 липня 2024 року та повернувся 28 серпня 2024 року. Проте з 06 липня 2024 року жодних повісток ОСОБА_4 не надсилалося, інших слідчих дій за участі ОСОБА_4 органом досудового розслідування протягом двох місяців не проводилося, а останній з часу самовільного залишення військової частини прибував на місця дислокації військової частини, проте в зв`язку з зміною місця дислокації не міг знайти розташування військової частини, жодних доказів переховування від органів досудового розслідування прокурором до клопотання не долучено та в судовому засіданні не наведено, тому, враховуючи вік підозрюваного, те що останній раніше не судимий, не змінював місце мешкання за своїм постійним місцем реєстрації, і як до слідчого, так і до слідчого судді прибув за першим викликом, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність прокурором ризику переховування від слідчого, прокурора чи суду, а обґрунтування прокурором існування ризику переховування лише тяжкістю покарання вважає формальним без підтвердження доказами та безвідносно до інших встановлених в судовому засіданні обставин.

Також слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність прокурором існування ризику впливу на свідків, оскільки з плином часу, коли ОСОБА_4 за версією органу досудового розслідування припинив кримінальне правопорушення самостійним прибуттям 28 серпня 2024 року, свідки події не тільки могли змінити місце служби, а і посади, відповідно, його вплив на них маловірогідний, а за відсутності доказів спроб підозрюваного контактувати з цими особами, тобто з часу, коли ОСОБА_4 стало відомо про кримінальне правопорушення, що розслідується за фактом його СЗ ВЧ, такий ризик взагалі відсутній.

Так, само недоведений ризик вчинення іншого військового злочину, такого як самовільне залишення військової частини, дезертирство чи ухилення від військової служби, оскільки за наявності незавершеного кримінального провадження, останній не може продовжити військову службу, а тому з урахуванням того, що підозрюваний раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, ризик вчинення інших злочинів не доведений.

Крім того, за першим викликом з`явився до суду для участі у розгляді даного клопотання.

Таким чином, враховуючи вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця проживання, а також фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що за доведеності обґрунтованості підозри, наведені прокурором доводи та долучені до клопотання докази не свідчать про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків такого ступеня, які б зумовлювали необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи без такої), тобто пов`язаного з виключними запобіжниками у пересуванні та комунікації, тому в задоволенні клопотання належить відмовити.

Стосовно посилання слідчого на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, в якій зазначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, слід зазначити наступне.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 25 червня 2019 року № 7-р/2019, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, акцентовано увагу на наступному.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

У рішенні у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі Хайредінов проти України від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також відсутності жодних з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстави для застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

З огляду на викладене, у клопотанні слід відмовити.

Керуючись статтями 176-179, 184, 193, 184, 193, 196 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчогодругого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001253 від 18.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 09.09.2024 року о 16.30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1