ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2024 року у кримінальному провадженні за №0000187 щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, військовослужбовця,раніше судимого:1) вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21.01.2020 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.69, ч.1 ст.70, ст.75, ст.104 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

2) вироком Чернівецького апеляційного суду від 20.05.2020 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.69, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі, звільненого 20.01.2022 року по закінченню строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2024 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та йому призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 6 місяців 14 днів позбавлення волі.

Провадження№11-кп/822/209/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_12

Категорія: ч.4 ст. 185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Зараховано в строк відбування покарання перебування ОСОБА_9 під вартою з 04.04.2023 року по 18.10.2023 року, що становить 6 (шість) місяців 14 днів.

Звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, як особу, яка відбула покарання. Вирішена доля речових доказів.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги прокурора Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 .

Прокурор Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок та призначити ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст.185КК України із урахуванням ст.ст.69, 102 КК України у виді 6 місяців позбавлення волі.

Вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягав застосуванню в частині призначення обвинуваченому покарання.

При цьому зазначає, що відповідно до ст.73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Вказує, що відповідно до ст.102 КК України покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті, тому суд, призначаючи покарання обвинуваченому за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, мав би керуватися загальними засадами призначення покарання та визначити строк відбування покарання у виді позбавлення волі в роках або в місяцях, без вказівки на дні.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати вирок та ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України і виправдати за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.

Посилається на те, що крадіжка грошей у потерпілої була вчинена в умовах неочевидності та сам факт перебування неповнолітнього ОСОБА_9 біля автомобіля «Мерседес» (неповнолітній ОСОБА_9 носив до а/м зібрані помідори за погодженням з Кишкою, клав речі робітників в а/м за їх проханням та відносив їм питну воду тощо) не може слугувати підставою для звинувачення ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки.

Крім цього, власник земельної ділянки ОСОБА_13 доручив ОСОБА_9 носити з поля до автомобіля зібрані помідори, тому останній періодично, коли йшов від автомобіля на поле за помідорами та з поля до автомобіля з помідорами, не знаходився біля автомобіля ОСОБА_13 , в салоні якого були кошти потерпілої.

Таким чином, за періоди часу відсутності ОСОБА_9 біля автомобіля Кишко крадіжку грошей міг скоїти будь-хто з присутніх на зборі помідор, так як всі на час роботи знаходилися у русі.

Суд не взяв до уваги ту обставину, що в салоні автомобіля знаходився також і ОСОБА_14 , який разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_15 їхали розвантажувати помідори, і що причетність останнього до вчинення злочину не була перевірена, хоча могла мати місце.

Органом досудового слідства не перевірена причетність до злочину неповнолітньої доньки потерпілої ОСОБА_16 , яка безпосередньо і знайшла викрадені кошти.

Окрім цього, на думку захисника, судом не взято до уваги пояснення свідків та обвинуваченого.

Зокрема те, що після повернення автомобіля з розгрузки помідор, ОСОБА_8 , встановивши відсутність коштів в гаманці, одразу підійшла до ОСОБА_9 з вимогою повернути кошти, на що останній показав власний гаманець, в якому були відсутні кошти та вивернув кишені, які теж були порожніми. На місці, де потім були виявлені кошти, обвинуваченого бачили свідки вже після розмови його з потерпілою, що виключає можливість приховання ним коштів.

Під час допиту потерпілої та свідків жоден із них не бачив, як обвинувачений ховав кошти,що виглядає дивним,якщо усі ці особи,за їх показаннями, постійно бачили обвинуваченого.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при винесенні вироку доктрину «плодів отруйного дерева», оскільки перший доказ сторони обвинувачення - запис на боді-камеру був отриманий з порушеннями закону, то всі подальші зібрані на його підставі докази: протокол

огляду місця події від 08.09.2022 р.; протокол добровільної видачі грошей

ОСОБА_9 від 08.09.2022; протокол огляду грошей від 09.09.2022; постанова визнання грошей речовими доказами від 09.09.2022; протоколи слідчих експериментів зі свідками Чепілем і Петихачною щодо показань обвинуваченого є недопустимими доказами.

Згідно вироку ОСОБА_9 08.09.2022 року близько 13год. 00 хв., перебуваючи в урочищі «Став», що в адміністративних межах АДРЕСА_2 , у період воєнного стану, повторно, таємно викрав із гаманця, який знаходився в салоні автомобіля марки «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 , належні ОСОБА_8 кошти в сумі 250 євро та 3200 грн., чим завдав їй матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо апеляційної скарги прокурора, доводи прокурорів, які підтримали подану прокурором апеляційну скаргу та просили апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення,безпосередньо допитавши під час апеляційного розгляду обвинуваченого,потерпілу ОСОБА_8 ,свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, зобов`язаний вирішити, зокрема, питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Оцінюючи доводи,викладені у апеляційній скарзі захисника, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані,отримані у передбачені цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не можу бути використаний при прийнятті процесуального рішення,на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Із матеріалів провадження вбачається,що судові рішення у даному кримінальному провадженні вже були предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Зокрема, постановою Верховного Суду України від 18 жовтня 2023 року були задоволені частково касаційні скарги захисника ОСОБА_11 і засудженого ОСОБА_9 (т.2 а.с.136-147)

Скасовано вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2023 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні крадіжки у ОСОБА_8 ,також скасовано ухвалу апеляційного суду та призначено новий розгляд провадження у суді 1 інстанції.

Як вказав Вищий Суд, відомості,які містяться у протоколі огляду місця події,протоколі добровільної видачі,за яким засуджений надав пояснення щодо вчинення ним крадіжки і видав гроші, виявлені під снопом проса,а також на відеозаписі із боді камер поліцейських,на якому зафіксовано,як ОСОБА_9 зізнається у крадіжці і показує місце,де знаходяться гроші,були отримані від ОСОБА_23 із порушення права на захист і права не свідчити проти себе.

Суд констатував,що участь захисника є обов`язковою стосовно осіб,які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років,а обставини цієї справи свідчать,що працівники поліції,приїхавши на місце,фактично поводились із ОСОБА_23 як з підозрюваним.

Вищий суд не знайшов підтвердження тому, що до бесіди з працівниками поліції, або під час надання показань, які були зафіксовані в оспорюваних доказах, засуджений був повідомлений про його право зберігати мовчання та про інші права, якими наділена підозрювана особа, а сторона обвинувачення не надала відомостей зворотнього.

За таких обставин пояснення ОСОБА_23 , надані працівникам поліції і відображені у протоколі огляду місця події,протоколі добровільної видачі та відеозаписі з боді камер поліцейських, є недопустимими доказами.

Внаслідок цього, Верховний Суд зауважив, що протокол добровільної видачі і відеозапис з бодікамер поліцейських в цілому не можуть бути покладені в обґрунтування доведеності винуватості засудженого, а протокол огляду місця події в частині, де відображені повідомлені засудженим відомості.

Також Верховний Суд вказав,що висновки судів попередніх інстанцій про винуватість ОСОБА_9 , серед іншого, ґрунтуються на недопустимих доказах, а тому в цій справі необхідно з`ясувати, чи достатньо решти доказів для визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, шляхом їх дослідження і оцінки відповідно до положень ст. 94 КПК.

Такі вказівки та висновки Верховного Суду, відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, є обов`язковими для судів нижчих інстанцій при новому розгляді.

За змісту вироку вбачається, що районний суд,визнаючи ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину за ч.4 ст.185 КК України,обгрунтував такі висновки показаннями потерпілої, свідків,а також письмовими доказами: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.09.2022 року, протоколом огляду предмета від 09.09.2022 року, протоколами слідчих експериментів від 31.10.2022 року за участю свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 ,постановою про визнання предметів речовими доказами від 09.09.2022 року.

Не погоджуючись із такими висновками та вважаючи, що винуватість ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України не доведена зазначеними доказами, захисник ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу.

Апеляційний суд безпосередньо під час апеляційного розгляду допитав обвинуваченого,потерпілу,свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , дослідив ті докази,на які посилався районний суд у вироку та за наслідками судовою колегією встановлено наступне.

Під час розгляду справи районним та апеляційним судом обвинувачений не визнав винуватість у вчиненні крадіжки.

Показав,що 08.09.2022 року разом з іншими допомагав подружжю ОСОБА_24 збирати помідори на полі,зокрема носив відра з помідорами до буса,де знаходились господарі.

У бус він не заходив.Відчиняв передні двері один раз, щоб покласти речі людей, які були на полі. При цьому відкрив з правої сторони бокові передні двері, а речі поклав на переднє пасажирське сидіння і закрив. Сумку потерпілої не бачив.

Задні двері автобуса були постійно відкриті, біля них заходилися ОСОБА_25 та ОСОБА_13 , ящики та питна вода знаходилися поза салоном і поза бусом. Між переднім та багажним відділеннями автобуса,який належав ОСОБА_24 , була перегородка. Коли зібрали помідори, ОСОБА_13 попросив його та ОСОБА_26 поїхати з ним,щоб допомогти розвантажити помідори. Коли сідали в автобус, ОСОБА_27 переклав речі на спальне місце, яке знаходилося позаду сидінь. Коли збирали помідори,інших осіб біля буса не бачив.

Автобус розвантажували пів години. Він подавав ящики з багажного ОСОБА_28 , ОСОБА_24 у цей час пішов по воду. Після того, як бус був розвантажений, ОСОБА_27 сидів на передніх сидіннях десь десять хвилин, що він там робив, сказати не може. Він( ОСОБА_23 ) сів у салон у присутності Кишки.

Коли після розвантаження буса повернулися назад,потерпіла одразу покликала його і сказала віддати кошти 3200грн. та 250 євро,а він повідомив,що коштів не брав та показав усі свої речі.

Була викликана поліція,його відвели на 100 метрів від інших.Не роз`яснили його права, тоді як на той час він був неповнолітнім,не допустили до нього бабусю, яка є його законним представником. Потім працівники поліції запропонували йому віддати кошти, а якщо ні, тоді його відвезуть у відділення, де візьмуть відбитки пальців. Потім до поліцейського зателефонували та повідомили, що знайшли кошти під снопом проса,він це особисто чув. Йому показали, під яким снопом знаходилися гроші. У радіусі 50 метрів більше снопів з просом не було.

Поліцейські сказали взяти провину на себе, і йому за це нічого не буде. Йому розказали, де знайшли кошти,на місце знаходження грошей йому вказав жестом руки поліцейський.

Показав,що до цього сніпка проса,де були виявлені кошти,він підійшов вперше у присутності поліцейських,до того біля цього сніпка він не був та, відповідно, гроші не ховав.

Натомість,бачив доньку потерпілої ОСОБА_29 біля того сніпка,коли носив помідори.

У подальшому йому сказали, що писати.Крадіжку не вчиняв.

Потерпіла ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду показала, що раніше не була знайома з обвинуваченим, побачила його вперше 08.09.2022 року,коли допомагала батькам( ОСОБА_30 та ОСОБА_31 ) збирати помідори на полі.

Показала,що власну сумочку чорного кольору із коштами(10300 грн, 250 доларів, 255 євро) поклала у батьків бус у нішу між пасажирським і водійським сидінням,попередньо загорнувши сумку у простирадло. Чи бачив хтось,як вона клала сумку- не звертала уваги.

Під час збирання врожаю ОСОБА_23 носив відра до вантажного відсіку буса,де її батьки сортували помідори. З вантажного відсіку до передньої частини(водійської і пасажирської) доступу не було, там перегородка.

Бачила, як ОСОБА_23 клав одяг,а також ходив пити воду, при цьому відкрив бокові двері передньої частини автобуса, пив воду і прикрив двері назад.

На прохання її батька ОСОБА_23 та ОСОБА_27 поїхати розвантажити помідори,а коли повернулись, вона одразу пішла до сумки,яка вже знаходилась у спальній частині передньої частини в розгорнутому вигляді, а у гаманці були відсутні кошти 3200 грн. і 250 євро. Запідозрила ОСОБА_23 , тому що, крім нього, більше нікого біля автомобіля не бачила.

На її запитання ОСОБА_23 заперечив,що взяв гроші та показав усі свої речі і сумочку(бананку),грошей не було.

Також повідомив,що ОСОБА_27 переклав сумку спереду назад.Чепіль крадіжку також заперечував.

Була викликана поліція, а вони- потерпіла,її донька ОСОБА_32 та батьки шукали гроші навколо.

Поліцейські почали всіх допитувати, ОСОБА_23 та ОСОБА_27 забрали в сторону.

В цей час її донька ОСОБА_32 знайшла гроші під сніпком,а потерпіла сказала,щоб поклала на місце.Про знахідку повідомила працівникам поліції.

Сніп проса, де знайшлися гроші, не був по дорозі до ящиків,які брав ОСОБА_23 ,куди складали помідори.

Не бачила, щоб працівники поліції жестом на щось вказували ОСОБА_23 .

Повідомила, що поліцейські брали її сумку, здається,вилучали, відбитки пальців.

Претензій до обвинуваченого немає,оскільки кошти повернуті.

Інші обставини у показаннях потерпілої, на які посилався районний суд у вироку (стосовно видачі обвинуваченим коштів, показань ОСОБА_23 та вказівки на їх місце ) не можуть бути прийняті в обгрунтування обвинувачення,оскільки Верховний Суд визнав такі показання ОСОБА_23 отриманими із порушенням права на захист,відтак недопустимими доказами.

Із показань у апеляційному суді свідка ОСОБА_17 вбачається,що 08.09.2022 року під час збору урожаю ОСОБА_23 носив відра із помідорами до буса,свідок до буса не підходив.

Бачив,що під час збору урожаю ОСОБА_23 відчиняв передні дверцята справа,поклав речі людей,які працювали на полі і закрив дверцята,в салоні його не бачив.

На прохання ОСОБА_33 він та ОСОБА_23 поїхали допомогти розвантажити помідори. Коли сідали до буса, він не бачив ніяких предметів на сидінні.

Під час розвантаження ОСОБА_23 був у вантажному відділенні,а свідок-на вулиці.

Після повернення на поле потерпіла питала у ОСОБА_23 , де гроші, а ОСОБА_23 заперечував,що взяв їх і почав плакати.

Потерпіла викликала поліцію, ОСОБА_23 також телефонував у поліцію.

Коли приїхали правоохоронці, ОСОБА_23 відвели десь 100 метрів в сторону та почали допитувати,свідок знаходився на відстані приблизно 7-8 метрів. ОСОБА_23 плакав та казав,що нічого не брав.

Біля того сніпка,де були знайдені гроші, ОСОБА_23 не бачив під час збирання урожаю. Від буса до сніпка під час збирання помідорів була відстань приблизно 70-80 метрів.

Пізніше ОСОБА_23 телефонував йому і сказав,що його підставили,що це була донька потерпілої.

Інші обставини у показаннях свідка,на які посилався районний суд у вироку (стосовно видачі обвинуваченим коштів, показань ОСОБА_23 та вказівки на їх місце ) не можуть бути прийняті в обгрунтування обвинувачення,оскільки Верховний Суд визнав такі показання ОСОБА_23 отриманими із порушенням права на захист,відтак недопустимими доказами.

Свідок ОСОБА_15 під час апеляційного розгляду показав,що до 08.09.2022 року з ОСОБА_23 знайомий не був.

Під час збору врожаю ОСОБА_23 носив відра з помідорами. Свідок з дружиною перебував у машині позаду. ОСОБА_23 один раз пив воду,яка була у передній частині буса,а інший раз-клав речі,всього 2-3 хв.Що робив ОСОБА_23 - ОСОБА_24 не бачив. Біля буса свідок інших осіб також не бачив.

Коли сідали у бус,щоб їхати розвантажувати помідори, сумка була спереду , у зв`язку з чим незручно було сидіти, тому ОСОБА_23 сказав ОСОБА_27 , щоб він кинув її назад.

Про сумку потерпілої та крадіжку коштів із неї дізнався від доньки,коли повернулись на поле після розвантаження.

Запідозрили ОСОБА_23 ,оскільки лише його бачив біля буса під час збирання врожаю.

Коли приїхали працівники поліції, один з поліцейських взяв ОСОБА_23 і відійшов з ним десь на 100 метрів, де спілкувався приблизно пів години. Інші поліцейські відбирали у них письмові покази. До ОСОБА_23 силу не застосовували

Всі шукали гроші, їх знайшла онука(свідок ОСОБА_32 ),коли приїхали поліцейські, а потім назад поклала їх на місце. ОСОБА_23 у цей час знаходився з поліцейським в стороні.

Неподалік від сніпка,де виявили кошти, ОСОБА_23 носив ящики.

Інші обставини у показаннях свідка,на які посилався районний суд у вироку (стосовно видачі обвинуваченим коштів, показань ОСОБА_23 та вказівки на їх місце ) не можуть бути прийняті в обгрунтування обвинувачення,оскільки Верховний Суд визнав такі показання ОСОБА_23 отриманими із порушенням права на захист,відтак недопустимими доказами.

Під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_18 показала,що 08.09.2022 року ОСОБА_9 під час збирання врожаю носив відра із помідорами до буса,позаду якого вона і ОСОБА_15 сортували помідори.

Двічі чула,що ОСОБА_23 відчиняв дверцята салону-пив воду і клав речі,однак не бачила.

Потім її чоловік із ОСОБА_23 та Чепілем поїхали розвантажувати помідори,а донька(потерпіла ОСОБА_34 ) повідомила,що у салоні залишилась сумка із грішми,яку вона замотала у покривало.

Після повернення буса із розвантаження потерпіла виявила зникнення грошей та запідозрили ОСОБА_23 ,який відчиняв дверцята авто.

Обвинувачений заперечив крадіжку та показав усі свої речі,грошей не було при ньому.

Приїхала поліція, ОСОБА_23 і ОСОБА_27 відвели у бік. Через деякий час онучка( ОСОБА_32 ) крикнула,що знайшла гроші під сніпком.Також свідок показала,що ОСОБА_23 носив ящики неподалік того місця,де були виявлені кошти.

Інші обставини у показаннях свідка,на які посилався районний суд у вироку (стосовно видачі обвинуваченим коштів, показань ОСОБА_23 та вказівки на їх місце ) не можуть бути прийняті в обгрунтування обвинувачення,оскільки Верховний Суд визнав такі показання ОСОБА_23 отриманими із порушенням права на захист,відтак недопустимими доказами.

Свідок ОСОБА_19 під час апеляційного розгляду показав,що 08.09.2022 року разом з іншими допомагав подружжю ОСОБА_24 у зборі врожаю помідорів.

Господарі позаду свого буса сортували помідори,а ОСОБА_23 носив до них помідори у відрах.

Не бачив,щоб ОСОБА_23 відчиняв двері у бусі,лише чув,що бабуся ОСОБА_23 казала йому дати води чи покласти речі.Чи ходив ОСОБА_23 іще кудись-не бачив. Сторонніх на полі не було.

Після повернення буса із розвантаження потерпіла виявила зникнення грошей і викликала поліцію. ОСОБА_23 заперечував свою причетність до цього.Гроші знайшла донька потерпілої,того моменту свідок не бачив,лише чув.

Не пам`ятає,чи бачив ОСОБА_23 у тому місці,де були знайдені гроші.

Інші обставини у показаннях свідка,на які посилався районний суд у вироку (стосовно видачі обвинуваченим коштів, показань ОСОБА_23 та вказівки на їх місце ) не можуть бути прийняті в обгрунтування обвинувачення,оскільки Верховний Суд визнав такі показання ОСОБА_23 отриманими із порушенням права на захист,відтак недопустимими доказами.

У апеляційному суді свідок ОСОБА_20 показала,що 08.09.2022 року допомагала у зборі врожаю на полі. ОСОБА_23 носив відра із помідорами до буса,де знаходились господарі- подружжя ОСОБА_24 .

Бачила,що ОСОБА_23 відносив речі до буса,однак не бачила,де він залишив речі.Також свідок не бачила обвинуваченого всередині буса.

Потім дізналась,що викликали поліцію,в цей час ОСОБА_23 сидів і плакав.Із ОСОБА_23 поліцейські спілкувались окремо,зміст розмови не чула.

В цей час онука господарів знайшла гроші. ОСОБА_23 біля того місця,де знайшли гроші, свідок не бачила ні під час збору урожаю,ні пізніше.

Свідок ОСОБА_21 під час апеляційного розгляду показала,що 08.09.2022 року також допомагала у зборі врожаю на полі. ОСОБА_23 носив помідори у відрах до буса,де знаходились господарі- ОСОБА_35 і ОСОБА_36 .

Свідок особисто бачила,як ОСОБА_23 відчинив дверцята буса спереду,кинув речі у салон і одразу зачинив дверцята.В салон не заходив.

Коли ОСОБА_24 із Чепілем і ОСОБА_23 повернулись після розвантаження буса,потерпіла сказала ОСОБА_23 ,щоб повернув гроші,а обвинувачений заперечив,що брав їх та сказав,щоб його обшукали.

Потерпіла викликала поліцію,а ОСОБА_23 сказав,що також викликає поліцію.

Коли приїхали поліцейські, ОСОБА_23 відвели у бік.Коли оформляли якісь документи,онучка господарів крикнула,що знайшла кошти біля сніпка.

Під час збору врожаю ОСОБА_23 носив до буса порожні ящики згори,які стояли нижче автомобіля потерпілої.

Свідок ОСОБА_22 у апеляційному суді показала,що є бабусею обвинуваченого.08.09.2022 року також брала участь у зборі врожаю на полі. ОСОБА_23 носив відра із помідорами до буса,де їх сортували господарі.

Один раз ОСОБА_23 відніс речі у авто,відчинив дверцята,залишив речі і зачинив дверцята.

Після повернення ОСОБА_24 , ОСОБА_27 та її онука(обвинуваченого) після розвантаження помідорів потерпіла одразу звернулась до ОСОБА_23 з вимогою повернути гроші,а він показав усі свої речі,де грошей не було.

Поліцію викликали як потерпіла, так і обвинувачений.

Коли приїхали поліцейські-обвинуваченого відвели у бік,а коли свідок пішла туди- ОСОБА_23 був зігнутий і плакав.Її не допустили,щоб бути поряд.

Кошти знайшла онука господарів ОСОБА_37 .

Свідок заперечила,що у подальшому телефонувала матері потерпілої та просила забирати заяву.

Під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_16 показала,що є онукою подружжя ОСОБА_24 та також була присутня 08.09.2022 року на полі під час збору врожаю.

ОСОБА_23 носив відра із помідорами до буса,де знаходились господарі.

Бачила ОСОБА_23 всередині в передній частині салону,який 1-2 хв.щось робив.

При цьому спочатку,надаючи показання,повідомила,що ОСОБА_23 знаходився у салоні з боку водія,а потім вказала,що зі сторони пасажира.

Вона в цей час знаходилась на городі і звідти бачила його дії.

Коли ОСОБА_24 , ОСОБА_27 та ОСОБА_23 поїхали розвантажувати помідори,від потерпілої дізналась,що вона залишила сумку з грішми у бусі.

Після повернення потерпіла виявила,що грошей немає.Підозра впала на ОСОБА_23 ,оскільки лише він носив помідори до буса.

Обвинувачений заперечив причетність до крадіжки та показав свої речі,серед яких грошей не було.

Потерпіла,а також обвинувачений викликали поліцію. ОСОБА_23 сидів поряд від того місця,де потім вона знайшла гроші.

Коли ОСОБА_23 носив ящики для помідорів ще під час збирання урожаю-свідок не бачила його біля того місця,де потім були виявлені кошти.

Інші обставини у показаннях свідка,на які посилався районний суд у вироку (стосовно видачі обвинуваченим коштів, показань ОСОБА_23 та вказівки на їх місце ) не можуть бути прийняті в обгрунтування обвинувачення,оскільки Верховний Суд визнав такі показання ОСОБА_23 отриманими із порушенням права на захист,відтак недопустимими доказами.

Отже,з аналізу показань потерпілої і свідків випливає, що після повернення буса на поле після розвантаження врожаю потерпіла одразу виявила відсутність коштів у сумці та підійшла до обвинуваченого із вимогою повернути гроші,а він заперечив факт крадіжки та показав повністю усі свої речі,де коштів не було.

Із викладеного можливо зробити висновки,що крадіжка відбулась до того,як бус,у якому перебували ОСОБА_24 , ОСОБА_23 і ОСОБА_27 , приїхав із розвантаження.

Апеляційний суд враховує,що,згідно показань потерпілої,вона сумку загорнула у покривало та поклала у ніші між сидіннями( тобто сумка не могла бути видимою під час відкривання дверцят салону,а особа,яка здійснила крадіжку,повинна була бути обізнаною про наявність прихованої сумки у салоні та мати достатньо часу для того,щоб витягти і розгорнути сумку,викрасти гроші,тощо.

При цьому,потерпіла та жоден зі свідків(окрім свідка ОСОБА_16 ,яка потім і знайшла кошти під сніпком) не бачили,щоб ОСОБА_23 знаходився фізично всередині у передній частині буса,де потерпіла залишила сумку із коштами.

Всі опитані свідки(окрім ОСОБА_16 ) показували,що обвинувачений лише відчиняв дверку,знаходячись на вулиці, поклав речі(чи пив воду) та одразу її зачиняв,а тому показання свідка ОСОБА_16 ,яка надала суперечливі показання щодо місця у салоні,де вона бачила ОСОБА_23 - з водійського чи пасажирського боку-викликають обгрунтовані сумніви.

Також потерпіла та жоден зі свідків не бачили,щоб ОСОБА_23 біля того місця,де були потім виявлені цим свідком кошти під сніпком,ховав їх.

Під час апеляційного розгляду потерпіла вказувала,що поліцейські брали її сумку,як їй здалось,вилучали відбитки пальців,однак таких доказів стороною обвинувачення не надано суду.

Те,що лише обвинувачений носив відра до буса і відчиняв дверцята буса,щоб покласти речі(чи пити воду),не вказує безумовно на нього як на особу,що вчинила крадіжку.

Суд зауважує,що кожен із свідків та потерпіла перебували на полі з метою збору врожаю,а не постійного спостереження за діями інших( у тому числі ОСОБА_23 ).

Те,що ОСОБА_23 раніше судимий,не є доказом того,що і цю крадіжку вчинив саме він,а вина повинна бути доведена беззаперечними доказами,які не викликають сумнівів у їх об`єктивності та достовірності.

Натомість,наведені докази не доводять поза розумним сумнівом,що крадіжку грошей потерпілої вчинив ОСОБА_23 ,а усі сумніви щодо доведеності винуватості суд зобов`язаний тлумачити на користь особи,яка притягається до відповідальності.

Обгрунтовуючи обвинувальний вирок,суд посилався також на письмові докази,зокрема, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.09.2022 року, протокол огляду предмета від 09.09.2022 року, протоколи слідчих експериментів від 31.10.2022 року за участю свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 ,постанову про визнання предметів речовими доказами від 09.09.2022 року.

Апеляційний суд також безпосередньо дослідив вказані докази та встановив наступне.

Зокрема, з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.09.2022 року вбачається, що ОСОБА_8 звернулася до правоохоронних органів з заявою про крадіжку у неї коштів невстановленою особою.Дана заява слугувала підставою для внесення відомостей у ЄРДР.(т.1 а.с. 104-105)

З протоколу огляду предмета від 09.09.2022 року із фототаблицею вбачається, що 09.09.2022 року у період часу з 14 год. 30 хв. по 15 год. 20 хв. було оглянуто кошти, а саме 250 євро та 3200 грн. (т.1 а.с.120-127)

Зазначений доказ підтверджує лише те, що знайдені 08.09.2022 року кошти були оглянуті та в подальшому на підставі постанови слідчого від 09.09.2022 року визнані речовими доказами по справі.

Посилання судом у вироку на те,що оглядались кошти,які видані ОСОБА_9 ,є неправомірним і суперечить закону,оскільки протокол добровільної видачі визнаний недопустимим доказом,а тому суд не міг посилатись на такі обставини у вироку.

Посилаючись на протоколи слідчих експериментів від 31.10.2022 року за участю свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (т.1а.с.164-170,156-162),суд фактично виклав показання свідків,які вони надали у суді.

При цьому,суд не мав правових підстав посилатись на показання свідків щодо обставин видачі обвинуваченим коштів та показань обвинуваченого на місце їх знаходження,оскільки така інформація була отримана із порушенням права його на захист та докази в частині повідомлених обвинуваченим відомостей Вищий Суд визнав недопустимими.

Постанова про визнання коштів речовими доказами від 09.09.2022 року не вказує на причетність ОСОБА_9 до крадіжки.

Відтак,і письмові докази,на які посилався суд у вироку,не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_9 у тому,що саме він викрав кошти у потерпілої ОСОБА_8 .

Отже,враховуючи вказівки Верховного Суду,який через порушення права обвинуваченого на захист і права зберігати мовчання визнав недопустимими частину доказів та вказав,що не можуть бути прийняті у основу обвинувального вироку інші докази,де відображені повідомлені ОСОБА_9 відомості, судова колегія вважає,що доказів,на які посилався районний суд,не достатньо для визнання ОСОБА_9 винуватим.

При цьому судова колегія забезпечила сторонам усі можливості для реалізації під час судового розгляду процесуальних прав,передбачених КПК України

Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності,що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій,прав,свобод і законних інтересів засобами,передбаченими цим Кодексом.

Суд,зберігаючи об`єктивність та неупередженість,створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно вимог ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу( в тому числі,винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення) покладається на слідчого, прокурора.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Викладене узгоджується із усталеною практикою ЄСПЛ(п.150 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року ,п.253 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року)відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою

В контексті вимог ст.22, 92 КПК України стороні обвинувачення під час судового розгляду у районному та апеляційному суді була повною мірою забезпечена можливість для реалізації процесуальних прав та виконання обов`язків щодо доказування обставин,передбачених ст.91 КПК України та надання доказів на підтвердження позиції обвинувачення.

Разом із тим, наведені в цій ухвалі обставини у їх сукупності,а саме аналіз показань потерпілої,свідків,зміст письмових доказів,на які посилався суд у вироку, свідчать про те, що докази,надані стороною обвинувачення, не доводять поза розумним сумнівом обставину, яка безумовно підлягає доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України,а саме-винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення.

Позиція обвинуваченого та його захисника щодо подій,які мали місце 08 вересня 2022 року, не спростована.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи,яка притягається до відповідальності.

Районний суд, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України, залишив такі обставини поза увагою, допустив невідповідність висновків фактичним обставинам провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і така невідповідність істотно вплинула на правильність вирішення питання про винуватість.

Отже, вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України, не можна вважати законними, обгрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до ст.284 ч.1 п.3 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведеності винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 необхідно задовольнити, скасувати вирок відповідно до ст.417 КПК України та закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Відтак, вимоги апеляційної скарги прокурора про зміну вироку у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягав застосуванню в частині призначення обвинуваченому покарання, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.284,404,405,407,417,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого у суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Речові докази:

-кошти у розмірі 250 євро та 3200 грн,які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 -залишити їй за належністю,

-відеозапис із боді камери поліцейського від 08.09.2022 року-залишити у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3