ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1817/24 Справа № 180/1980/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

користувача майна ОСОБА_7

представник користувача майна адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника користувача майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , задоволено та в рамках кримінального провадження №0000386 від 12.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 Кримінального кодексу України (далі-КК) накладено арешт на вилучені в ході проведення огляду місця події 12 вересня 2024 року ділянки місцевості, яка знаходиться поруч з вул.Комарова в м.Марганець, речові докази, а саме на:

- автомобіль ВАЗ, моделі 21214, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходився у користуванні ОСОБА_7 ;

- причіп марки КАРАВАН, моделі МЗАП, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 належить ОСОБА_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходився у користуванні ОСОБА_7 ;

- фрагменти стовбурів дерев у кількості 30 штук.

Місцем зберігання автомобіля ВАЗ, моделі 21214, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , причепу марки КАРАВАН, моделі НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , та фрагментів стовбурів дерев, які знаходяться в причепі, визначено територію двору ВП №1 Нікопольського районного управління поліції за адресою: м. Марганець, вул. В. Лобановського, буд.1.

В апеляційній скарзі представник користувача майна - адвокат ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що слідчий суддя був зобов`язаний перевірити точний час подання даного клопотання про арешт майна шляхом дослідження журналу реєстрації в журналі вхідної кореспонденції, і лише після цього приймати рішення про початок розгляду клопотання про арешт чи його повернення прокурору для усунення недоліків, однак цього зроблено не було.

Крім того вказує, що всупереч положенням ч.1 ст.172 КПК України у справі відсутні відомості про повідомлення власників майна про дату та час розгляду клопотання, та про їх рішення бути присутніми в судовому засіданні.

Водночас звертає увагу, що ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості та сліди містять вилучені автомобіль, причеп або стовбури, а також, яким чином вказане майно може бути використане, як знаряддя вчинення злочину. Тобто не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.

З огляду на викладене адвокат просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити та повернути вказане майно.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що 23 вересня 2024 року ним на електронну адресу апеляційного суду було спрямовано апеляційну скаргу, однак 24.09.2024 року було отримано лист з канцелярії суду про те, що відсутній файл з текстом апеляційної скарги. На переконання адвоката, в даному випадку сталася технічна помилка та наведені обставини свідчать про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення слідчого судді.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення користувача майна та його представника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити та повернути вказане майно, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 18 вересня 2024 року за участі користувача майна ОСОБА_7 (а.с.34-37).

23 вересня 2024 року представником користувача майна адвокатом ОСОБА_8 на електронну адресу апеляційного суду було направлено апеляційну скаргу, а 24 вересня 2024 року отримано лист з канцелярії суду про те, що відсутній файл з текстом апеляційної скарги.

За таких обставин, враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведену правову позицію Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили адвоката ОСОБА_8 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк, відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК, слід поновити.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.167 та ч.2 ст.168 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на автомобіль ВАЗ, моделі 21214, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , причіп марки КАРАВАН, моделі МЗАП, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , фрагменти стовбурів дерев у кількості 30 штук, слідчий суддя посилався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вказане у клопотанні майно має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, тому для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою забезпечення збереження речових доказів, швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, є необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.

З такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000386 від 12.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК за фактом того, що 12.09.2024 року близько 20:00 години ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під керуванням транспортного засобу ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 здійснював перевезення незаконно вирубаних стовбурів дерев в причепі з д.н.з. НОМЕР_4 (а.с.4).

Відповідно до рапорту помічника чергового ВП №1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 12.09.2024 року о 20:42 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 12.09.2024 о 20:42 за адресою: АДРЕСА_3 , потрібно СОГ, зупинили ТЗ ВАЗ Нива д/з НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ним також був гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , який під час зупинки т/з втік, перевозив причеп із пилиними дровами схожими на акацію (а.с.5).

Згідно протоколу огляду місця події від 12.09.2024 року, з фототаблицею, на ділянці поруч з АДРЕСА_3 було виявлено транспортний засіб ВАЗ 2214 з д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, до якого прикріплений причіп марки КАРАВАН, модель МЗАП, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_4 . Також було встановлено, що у вищевказаному причепі знаходяться зрубані стовбури, схожі на дерево акація у кількості не менше 30 шт, котрі перевозив гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6-8).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля ВАЗ 21214, легкового-універсалу- НОМЕР_9 , 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_10 , а згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 власником загального причепу марки КАРАВАН, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , є ОСОБА_11 (а.с.9).

Відповідно до постанови слідчого СВ ВП №1 Нікопольського ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 13.09.2024 року (а.с.11) вилучені 12.09.2022 року автомобіль ВАЗ, моделі 21214, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , причіп марки КАРАВАН, моделі МЗАП, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 належить ОСОБА_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та фрагменти стовбурів дерев у кількості 30 штук, які знаходилися в причепі, визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження № 0000386 від 12.02.2024 року.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна (а.с.1-3) вбачається, що ним порушується питання про накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно було знаряддям та предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, існує необхідність у його арешті.

Отже колегія суддів вважає, що для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, на даний час наявні правові підстави, визначені п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК, для накладення арешту на майно, оскільки воно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні та узгоджується з положеннямиабз.2 ч.10 ст.170 КПК, за змістом якої не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В контексті зазначеної норми закону апеляційний суд вважає, що слідчим належним чином у своєму клопотанні доведено, а слідчим суддею встановлено необхідність такого арешту майна.

Таким чином, наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання про арешт майна, є змістовними та відповідають вимогам ч.5 ст.173 КПК. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи представника користувача майна, як підстави для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів й твердження апелянта щодо неповідомлення власників майна про дату та час розгляду клопотання, оскільки положеннями ч.1 ст.172 КПК не передбачено обов`язкової участі власників майна під час розгляду клопотання про арешт майна, та зі змісту журналу судового засідання від 18 вересня 2024 року та оскаржуваної ухвали (а.с.32,34-37) вбачається, що в судовому засіданні під час розгляду клопотання був присутнім користувач майна ОСОБА_7 , думку якого було враховано слідчим суддею під час ухвалення судового рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника користувача майна адвоката ОСОБА_8 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року про арешт майна, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.117 КПК та ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання представника користувача майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000386 від 12.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК.

Апеляційну скаргу представника користувача майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4