КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6094/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року, -

за участю:

власника майна - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.08.2024 року частково задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002990 від 02.04.2013 року та накладено арешт із забороною відчуження, використання та розпорядження на вилучені під час проведення 04.07.2024 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , речі та документи, які є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013, а саме: мобільний телефон Iphone 14 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , і відмовлено в іншій частині вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.08.2024 року, скасувати її в частині накладення арешту на мобільний телефон та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Відповідне клопотання, датоване 5 липня 2024 року, було здано до канцелярії Печерського районного суду м. Києва 15 липня 2024 року, тобто через 11 днів після вилучення майна апелянта, а отже подано прокурором поза межами строку, встановленого ч.5 ст.171 КПК України. З цього випливає, що за ч. 5 ст. 171 КПК України вилучене майно мало бути повернене власнику 06 липня 2024 року негайно.

Вказує, що обставини участі апелянта у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення, які наведені у клопотанні прокурором та відтворені слідчим суддею в ухвалі про арешт тимчасово вилученого майна, - не відповідають дійсності та належними доказами не підтверджені. Зокрема, втручання у вказані права апелянта шляхом вилучення та подальшого арешту його мобільного телефону є необґрунтованим і безпідставним. На невідповідність арешту мобільного телефону вказує й та обставина, що за інформацією з офіційного сайту компанії Аррlе цей пристрій був придбаний у жовтні 2022 року, тобто через понад 12 років після вчинення розслідуваного злочину.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року власник майна стверджує, що він не був присутній при оголошенні повного тексту оскаржуваної ухвали, копію повного тексу він зміг отримати через канцелярію Печерського районного суду міста Києва лише 02 вересня 2024 року.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та скасувати ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді має бути поновлений власнику майна ОСОБА_6 , як пропущений із поважної причини, якою є тривалість отримання останнім копії повного тексту оскаржуваної ухвали, але його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що слідчими Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 209; ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 366; ч. 2 ст. 376-1; ст. 386; ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 384; ч. 2 ст. 256; ч. 1 ст. 396; ч. 2 ст. 384; ч. ч. 1, 2 ст. 375; ч. 1 ст. 382; ч. 2 ст. 376 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що у цьому кримінальному провадженні досліджуються обставини співучасті колишнього Голови Конституційного Суду України ОСОБА_8 у шахрайському заволодінні майновими активами ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод» на суму понад 40 млн. грн. (еквівалентно понад 5 млн. доларів США за курсом на час вчинення злочинів) та подальшій легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, а також у вчиненні інших злочинів у складі злочинної організації.

Так, у період 2009-2010 років ОСОБА_9 (на той час обіймав посаду голови Донецького апеляційного господарського суду та із серпня 2010 року - Голови Вищого господарського суду України), діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 (на той час обіймав посади голови Куйбишевського районного суду м. Донецька, судді Донецького апеляційного господарського суду та з грудня 2010 року - посади судді, потім - голови Львівського апеляційного господарського суду) та іншими невстановленими особами шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були фактичними власниками активів ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод», заволодів майном цього товариства в особливо великому розмірі.

Станом на вересень 2009 року власником активів ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод» було ТОВ «Класика». Надалі на підставі договору купівлі-продажу 40+1 % акцій ТОВ «Класика» відчужено на підконтрольне ОСОБА_9 . підприємство - ТОВ «Інтеграл інвест».

У результаті цього власниками ТОВ «Класика» стали ПрАТ «ДЛ-Холдінг» та ТОВ «Інтеграл інвест».

Надалі ОСОБА_9 , шляхом обману, переконав ОСОБА_11 передати йому всі майнові права на ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод» з метою наче уникнення притягнення до кримінальної відповідальності правоохоронними органами за вказівкою на той час Президента України.

У свою чергу ОСОБА_11 , довіряючи ОСОБА_9 , погодився на його пропозицію, передавши 60 % частки ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод» на ТОВ «Інтеграл інвест».

Надалі, 03.12.2010, зазначену частку переданих майнових прав було переоформлено з ТОВ «Інтеграл інвест» на ТОВ «Ексімпром».

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 у шахрайський спосіб заволодів майновими активами ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод».

З метою приховування та легалізації вказаних майнових прав ОСОБА_9 здійснював фіктивні фінансові операції та правочини щодо купівлі-продажу зазначених майнових прав на підконтрольні йому підприємства, у тому числі оформлені на близьких осіб.

На зустрічі, яка відбулася 12.10.2018 під контролем правоохоронних органів, задокументовано, що ОСОБА_8 переконує ОСОБА_11 відмовитись від показань стосовно ОСОБА_9 (на той час вже притягнутого до кримінальної відповідальності за шахрайське заволодіння активами заводу, легалізацію майна, здобутого злочинним шляхом, отримання неправомірної вигоди, створення злочинної організації) взамін на повернення ОСОБА_11 частки вказаного заводу. ОСОБА_8 також стверджує, що частина заводу належить йому, чим підтверджує факт заволодіння ним. Ці обставини зафіксовано у законний спосіб під час проведення слідчих дій.

Водночас майнові активи ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод» були відчуженими, а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 отримали за це кошти чи майнові права.

За даними органу досудового розслідування, ОСОБА_8 , члени його сім`ї та інші пов`язані з ним особи були залучені до легалізації (відмивання) коштів, отриманих внаслідок вчинення вказаних злочинів у складі злочинної організації, як в Україні, так і в Республіці Угорщина, Республіці Австрія, Словацькій Республіці, Сполучених Штатах Америки, Турецькій Республіці та Об`єднаних Арабських Еміратах. ОСОБА_8 також здійснював оформлення майнових прав на об`єкти рухомого та нерухомого майна придбаного за здобуті злочинним шляхом, кошти на членів своєї родини та інших наближених до нього осіб.

17.03.2022 року ОСОБА_8 , не маючи законних підстав для виїзду з України, в умовах воєнного стану в порушення встановленого законодавством порядку, не пройшовши прикордонного і митного контролю, незаконно перетнув державний кордон України в напрямку Угорщини через пункт пропуску «Косино» в Закарпатській області на автомобілі «Toйота Камрі», н.з. НОМЕР_3 .

Того самого дня на автомобілі BMW X6, н.з. НОМЕР_4 , з України у законний спосіб виїхали члени його сім`ї: дружина ОСОБА_12 , син ОСОБА_12 та донька ОСОБА_13 , а також їхня нянька-доглядальниця ОСОБА_14 .

ОСОБА_8 перетнув державний кордон України без подання письмової митної декларації, хоча виїжджав по «червоному коридору» і відповідно до ст. 366 Митного кодексу України зобов`язаний був це зробити, а міг із собою провезти велику кількість коштів, у тому числі здобутих злочинним шляхом, які надалі задекларував і легалізував у Республіці Угорщина.

Про це свідчить той факт, що у 2024 році ОСОБА_8 подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, відповідно до якої він мав 63 000 доларів США та 70 000 грн готівкою.

Відповідно до цієї декларації за 2022 рік ОСОБА_8 також мав, зокрема, 6 993 євро на рахунках в юридичній особі «Erste» (Республіка Австрія), а його дружина - 8300 доларів США та 120 000 грн готівкою.

Досудовим розслідуванням зазначено, що ОСОБА_12 (дружина ОСОБА_8 ) є головним партнером (бенефіціаром) компанії Vega Financial (зареєстрована у штаті Делавері США: 2811 Centerville Road, Suite 400, Wilmington, Delaware 19808) і володіє 67% капіталу цієї компанії.

ОСОБА_12 , починаючи з 2000 року офіційно отримала дохід в сумі 68 тис. грн, що очевидно недостатньо для придбання корпоративних прав у цій компанії.

Державним департаментом Сполучених Штатів Америки 09.12.2021 ОСОБА_8 та ОСОБА_12 внесено до санкційного списку «за значні корупційні дії, зокрема отримання хабарів під час роботи в українській судовій системі», у зв`язку з чим компанія Vega Financial припинила свою діяльність.

Отже, є обґрунтовані підстави вважати, що придбання корпоративних прав у цій юридичній особі є способом легалізації коштів, отриманих внаслідок шахрайського заволодіння майновими активами ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод».

Крім того, за наявною інформацією, з метою приховання власних статків, здобутих злочинним шляхом, ОСОБА_8 зареєстрував в Україні майно на родичів (тещу, дохід якої з 2000 року - 950 тис. грн, матір, дохід якої з 2000 року - 57 тис. грн та дружину, дохід якої з 2000 року - 68 тис. грн) та довірених осіб без відповідних доходів, якими б можна було пояснити законне походження такої кількості активів, зокрема:

- земельну ділянку площею 1,9953 га, кадастровий номер: :01:001:0246, за адресою: Білозірська сільська рада, Черкаський район, Черкаська обл., з 05.04.2019 зареєстровано на матір ОСОБА_15 ;

- земельну ділянку площею 0,2855 га, кадастровий номер: :03:004:1575, в Черкаській області, з 24.05.2023 зареєстровано на матір ОСОБА_15 ;

- квартиру АДРЕСА_2 (216,5 кв. м) та машиномісця АДРЕСА_3 , з 2013-2014 років перебувають у власності матері ОСОБА_8 - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (у період з IV кварталу 2003 по IV квартал 2023 року отримала дохід у сумі 57 673, 4 грн, працювала швачкою на комбінаті);

- чотирикімнатну квартиру площею 102,4 кв. м у будинку за адресою: АДРЕСА_4 , з 29.12.2011 року в рівних частках перебуває у власності матері ОСОБА_8 - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , брата - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружини брата ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та племінниці ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- чотирикімнатну квартиру площею 251,8 кв. м у будинку на АДРЕСА_5 , з 23.03.2012 перебуває у власності тещі ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- житловий будинок площею 211,4 кв. м у АДРЕСА_6 , з 22.08.2018 на підставі договору купівлі-продажу (вартість відповідно до договору становить 1 268 427 грн) перебуває у власності тещі ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (за І квартал 2000 року - І квартал 2024 року отримала дохід у сумі 959 248 гривень).

Цей будинок розташований на чотирьох присадибних ділянках, об`єднаних спільною територією, які також з 22.08.2018 на підставі договору купівлі-продажу (загальна вартість відповідно до договорів - 256 377 грн.) перебувають у власності тещі:

- площею 0,024 га, кадастровий номер :05:012:1052;

- площею 0,0624 га, кадастровий номер :05:012:1051;

- площею 0,045 га, кадастровий номер :05:012:1049;

- площею 0,1 га, кадастровий номер :05:012:0026;

На вказаній території також об`єднано ще одну земельну ділянку площею 0,075 га, кадастровий номер :05:012:1059, яка з 03.08.2019 на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_8 (вартість відповідно до договору становить 68 430 гривень).

На цій земельній ділянці розташоване таке рухоме та нерухоме майно житловий будинок загальною площею 75,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_7 , який з 30.08.2021 на підставі витягу з реєстру будівельної діяльності також належить ОСОБА_8 ;

- автомобіль BMW X6 н.з. НОМЕР_4 , 2012 року випуску, який перебуває у власності його дружини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (в шлюбі з 27.07.2007), яка в період з ІІ кварталу 2007 року по ІІІ квартал 2014 року отримала дохід у сумі 68 553, 04 грн);

- житловий будинок площею 493,8 кв.м. у котеджному містечку «Коник» за адресою: АДРЕСА_8 , з 31.03.2016 (місце реєстрації ОСОБА_8 з 11.07.2017 та подальшого фактичного проживання) перебуває у власності депутата Київської обласної ради VIII скликання ОСОБА_21 (у власності ОСОБА_21 також перебуває аналогічний сусідній будинок у котеджному містечку «Коник» та земельна ділянка).

Станом на 2011 рік ОСОБА_8 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , при цьому вказана нерухомість у період з 09.04.2010 по 11.10.2012 перебувала у власності ОСОБА_22 .

Помічником по службі та довіреною особою ОСОБА_8 під час його роботи у Львівському та Дніпропетровському апеляційних господарських судах, і надалі в Конституційному Суді України був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, як установлено слідством, вирішував його фінансові та особисті питання, контактував з цією метою з іншими особами щодо придбання, продажу та обслуговування об`єктів нерухомості, зареєстрованих на ОСОБА_8 та членів його сім`ї.

Так, ОСОБА_6 , крім службових питань, вирішував також особисті питання ОСОБА_8 , отримавши від нього 18.02.2011 довіреність № 714 на представництво його інтересів, посвідчену приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_23 на бланку ВРЕ974368, строком дії до 18.02.2012, тобто одразу після завершення шахрайського заволодіння активами заводу (ЗАТ «Зуївський енергомеханічний завод») і початку легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом.

Ці обставини вказують на те, що ОСОБА_6 сприяв легалізації (відмиванню) коштів, одержаних ОСОБА_8 злочинним шляхом.

Відповідно до інформації оперативного підрозділу Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 383003562 від 14.06.2024 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності тещі ОСОБА_6 - ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Факт спілкування ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та обмін між ними інформацією за допомогою засобів зв`язку, у тому числі з питань легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, підтверджується їх близькими стосунками, отриманням довіреностей від ОСОБА_8 на представництво інтересів останнього.

04.07.2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва № 757/29242/24-к від 28.06.2024 проведено обшук, з метою відшукання і вилучення предметів та документів, які підтверджують причетність ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та інших наближених до нього осіб до вчинення розслідуваних злочинів, активи - предмети вчинення легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом та документи, які підтверджують реєстрацію права власності або права користування на них, їх зміну або припинення, у т.ч. в електронному вигляді на цифрових носіях інформації (оптичних дисках, картах пам`яті), чорнова бухгалтерія діяльності злочинної організації із шахрайського заволодіння активами та їх подальшої легалізації, листування, у т.ч. в електронному вигляді за допомогою мобільних телефонів, планшетів, комп`ютерів, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 .

В ході вказаного обшуку виявлено та вилучено: 1) мобільний телефон Iphone 14 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ; 2) платіжне доручення № 62 від 23.04.2011 на 2 арк.; 3) квитанція №154 від 23.04.2021 на 1 арк.; 4) заява-договір № 85155/1 від 23.04.2021 на 1 арк.; 5) договір № ПЯ 8-66 від 01.02.2022 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з додатками на 5 арк.; 6) договір № ПЯ 8-66 від 01.02.2022 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 06.05.2021 на 3 арк.; 7) договір № ПЯ 8-66К про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 06.05.2021 на 3 арк.; 8) договір про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю від 28.11.2021 укладений між ОСОБА_25 та ОСОБА_24 на 3 арк.; 9) довіреність від 28.04.2021 видана від імені ОСОБА_24 на ім`я ОСОБА_26 та ОСОБА_6 на 1 арк.; 10) заява ОСОБА_27 від 28.04.2021 на 1 арк.; 11) заява ОСОБА_24 від 28.04.2021 на 1 арк.; 12) завірена копія договору купівлі-продажу частки квартири від 23.04.2021 укладеного між ОСОБА_28 та ОСОБА_24 на 2 арк.; 13) завірена копія договору купівлі-продажу частки квартири від 23.04.2021 укладеного між ОСОБА_28 та ОСОБА_24 на 2 арк.

05.07.2024 року постановою старшого слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_29 , вилучене майно було визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

15.07.2024 року (клопотання датоване 05.07.2024 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002990 від 02.04.2013 року із забороною відчуження, використання та розпорядження на вилучені під час проведення 04.07.2024 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , речі та документи, які є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013, а саме: 1) мобільний телефон Iphone 14 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ; 2) платіжне доручення № 62 від 23.04.2011 на 2 арк.; 3) квитанція №154 від 23.04.2021 на 1 арк.; 4) заява-договір № 85155/1 від 23.04.2021 на 1 арк.; 5) договір № ПЯ 8-66 від 01.02.2022 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з додатками на 5 арк.; 6) договір № ПЯ 8-66 від 01.02.2022 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 06.05.2021 на 3 арк.; 7) договір № ПЯ 8-66К про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 06.05.2021 на 3 арк.; 8) договір про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю від 28.11.2021 укладений між ОСОБА_25 та ОСОБА_24 на 3 арк.; 9) довіреність від 28.04.2021 видана від імені ОСОБА_24 на ім`я ОСОБА_26 та ОСОБА_6 на 1 арк.; 10) заява ОСОБА_27 від 28.04.2021 на 1 арк.; 11) заява ОСОБА_24 від 28.04.2021 на 1 арк.; 12) завірена копія договору купівлі-продажу частки квартири від 23.04.2021 укладеного між ОСОБА_28 та ОСОБА_24 на 2 арк.; 13) завірена копія договору купівлі-продажу частки квартири від 23.04.2021 укладеного між ОСОБА_28 та ОСОБА_24 на 2 арк.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.08.2024 року вказане клопотання прокурора було частково задоволено та накладено арешт із забороною відчуження, використання та розпорядження на вилучені під час проведення 04.07.2024 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , речі та документи, які є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013, а саме: мобільний телефон Iphone 14 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , і відмовлено в іншій частині вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказаний мобільний телефон для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказаний мобільний телефон, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Що стосується доводів представника стосовно пропуску стороною обвинувачення 48-годинного строку для звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів провадження, обшук було проведено 04.07.2024 року. З клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку майно прокурор звернувся до Печерського районного суду міста Києва 05.07.2024 року, дата зазначається на клопотанні, тобто на наступний день після проведення обшуку та вилучення майна.

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, засвідчують факт дотримання стороною обвинувачення визначених законом строків для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а отже спростовують доводи представника в цій частині, які в свою чергу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року, якою частково задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002990 від 02.04.2013 року та накладено арешт із забороною відчуження, використання та розпорядження на вилучені під час проведення 04.07.2024 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , речі та документи, які є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013, а саме: мобільний телефон Iphone 14 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , і відмовлено в іншій частині вимог, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4