КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2024 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою строком на 36 днів, тобто до 21 год. 10 хв. 02.09.2024.

Цією ж ухвалою задоволено частково клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в порядку ст. 206 КПК України, про надання медичної допомоги та зобов`язано керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я, та за необхідності надати йому відповідне лікування.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в

_____________________________________________________________________________

Справа № 357/7839/24 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5360/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та задовольнити клопотання сторони захисту в порядку ст. 206 КПК України в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що матеріали провадження не містять доказів існування ризиків, на які посилалася сторона обвинувачення у клопотанні, а слідчим суддею не розглядалась можливість застосування до підозрюваного інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також вказував, що 27.07.2024 стороною захисту отримано від родини підозрюваного медичні документи, що підтверджують наявність у нього захворювання, що стало підставою для звернення до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. 206 КПК України, оскільки ОСОБА_7 не отримує належної медичної допомоги в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

На думку апелянта, слідчим суддею безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання в частині направлення підозрюваного на лікування до обраного закладу охорони здоров`я із можливістю залучення обраних лікарів, оскільки у подальшому це фактично унеможливить надання ОСОБА_7 медичної допомоги, так як в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» неможливо забезпечити проведення належного медичного обстеження, з урахуванням консультативних висновків, з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та за необхідності надати йому відповідне лікування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника в режимі відеоконференцзв`язку ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_12 , який в режимі відеоконференцзв`язку заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0001998 від 02.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 01.06.2024, близько 11 години, ОСОБА_7 перебував за місцем проживання ОСОБА_13 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де вони спільно вживали алкогольні напої. Під час проведення дозвілля між ними стався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_13 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті останнього, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 , знаходячись біля будинку, підняв із землі шланг для води, підійшов до ОСОБА_13 то обмотав ним шию останнього, після чого здійснив удушення, що призвело до асфіксії, від якої ОСОБА_13 помер на місці події.

02.06.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

03.06.2024 ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2024 підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком шістдесят днів, тобто до 31.07.2024.

Постановою керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області від 25.07.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001998 продовжено до трьох місяців.

26.07.2024 старший слідчий СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 02.09.2024.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою строком на 36 днів, тобто до 21 год. 10 хв. 02.09.2024.

Цією ж ухвалою задоволено частково клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в порядку ст. 206 КПК України, про надання медичної допомоги, та зобов`язано керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я, та за необхідності надати йому відповідне лікування.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, наслідки кримінального правопорушення, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які станом на день звернення із клопотанням перешкоджали закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно завершити проведення ряду експертиз, без здійснення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

При цьому, продовживши щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому заставу, враховуючи правову кваліфікацію інкримінованого йому злочину та зміст підозри.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків та підозрюваних безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні зі свідками, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, та даних про особу підозрюваного.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ухвала слідчого судді за наслідками розгляду клопотання сторони захисту, поданого в порядку ст. 206 КПК України, не підлягає окремому апеляційному оскарженню. Відтак, апеляційний суд у межах цього провадження позбавлений повноважень надавати оцінку скарзі захисника ОСОБА_6 , поданої у порядку ст. 206 КПК України, а тому вимоги апеляційної скарги захисника про задоволення клопотання сторони захисту в порядку ст. 206 КПК України, не грунтуються на вимогах закону.

Крім того, посилання апелянта на ненадання ОСОБА_7 належної медичної допомоги в умовах ДУ "Київський слідчий ізолятор" у зв`язку із наявними у нього хронічними захворюваннями були враховані слідчим суддею під час розгляду клопотання, унаслідок чого ухвалою слідчого судді зобов`язано керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я, та за необхідності надати йому відповідне лікування.

При цьому, посилання апелянта на те, що в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» неможливо забезпечити проведення належного медичного обстеження та за необхідності надати підозрюваному відповідне лікування, не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення запобіжного заходу, оскільки захисником на підтвердження вказаних ним доводів не надано відсутні відомостей медичного характеру, які в вказували на неможливість ОСОБА_7 утримуватись під вартою у зв`язку із наявними у нього захворюваннями, та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятора.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Станом на час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 оскаржувана ухвала слідчого судді вичерпала свою дію 02.09.2024.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3