Справа №463/2504/21
Провадження №1-в/463/200/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за поданням Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про звільнення від призначеного судом покарання щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

встановив:

Личаківський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області звернувся до суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2021 рокуу зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Представник Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області та особа, відносно якого розглядається подання у судове засідання не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, їх неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення подання не заперечив.

Заслухавши пояснення учасників, оглянувши матеріали подання та особової справи № 18/ГР/2024, суд приходить до висновку, що подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львовавід 15 березня 2021 рокуу справі №463/2504/21 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

Вирок від 15.03.2021 набрав законної сили 18.05.2021.

ОСОБА_4 перебуває на обліку в Личаківському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області з 10.05.2022.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.08.2021 розстрочено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму штрафу в розмірі 2550 грн., призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова 15 березня 2021 року по справі 463/2504/21, зобов`язано ОСОБА_4 сплатити половину штрафу в розмірі 1275 грн. до 24.10.2021 та сплатити другу половину штрафу в розмірі 1275 грн. до 24.11.2021.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.09.2022 замінено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуте основне покарання, призначене вироком Личаківського районного суду м. Львова 15 березня 2021 року у справі 463/2504/21, у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. на покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Відповідно до положень ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Частиною 3 та частиною 4 статті визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

В судовому засіданні встановлено, що з часу набранням вироку законної сили пройшло понад три роки, але вирок суду, яким засудженому обрано покарання у виді у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн, замінене покаранням у виді 150 годин громадських годин, не виконано. Тому є доведено, що строки виконання вироку сплили.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що засуджений не вчинив новий злочин і він не ухилявся від відбуття покарання.

При цьому суд вважає, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Однак в судовому засіданні встановлено, що будь-яке судове рішення, яким доведено вину засудженого в ухилення від відбуття покарання відсутнє, він не притягувався до кримінальної відповідальності. А тому є очевидним, що даних про те, що засуджений ухилявся від відбуття призначеного судом покарання не має і підстав вважати, що строк виконання вироку зупинявся з підстав передбачених ч.3 та ч.4 ст.80 КК України не має.

Така позиція суду відповідає правовій позиції висловленій Судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України 24 грудня 2015 року у справі № 5-324кс15.

Оскільки строки виконання обвинувального вироку закінчилися, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.80 КК України, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання.

Керуючись ч.1 ст.78 КК України, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -

постановив:

подання - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2021 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1