СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/5253/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 , поданого в інтересах Благодійної організації міжнародна благодійна фундація «ОТЧИЙ ДІМ» та Центру соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім», про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000308 від 12.05.2023,

В С Т А Н О В И В:

29.07.2024 представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді із вказаним клопотанням, в якому просить скасувати арешт майна, належного БО МБФ «Отчий дім», арештованого у кримінальному провадженні №00000308 від 12.05.2023, а сааме зимові куртки у кількості 22 штук; жіночі сумки у кількості 19 штук; жіночі шапки у кількості 34 штук; м`які іграшки у кількості 234 штук; іграшки пластикові у кількості 204 штуки; спідня білизна насипом; брюки чоловічі у кількості 30 штук; дитячі кофти у кількості 32 штуки; верхній чоловічий одяг; кофти дитячі у кількості 48 штук; дитяче взуття у кількості 77 пар; дитячий одяг у кількості 47 штук; верхній чоловічий одяг у кількості 174 шт; жіноче взуття в кількості 116 шт; верхній жіночий одяг у кількості 203 шт; дитяче взуття у кількості 73 пари; одяг верхній дитячий в кількості 90 шт; одяг дитячий верхній у кількості 25 шт; одяг чоловічий у кількості 34 шт; одяг чоловічий верхній у кількості 60 шт; одяг дитячий у кількості 176 шт; коробка зі спідньою білизною насипом; 2 пакети з дитячим одягом; одяг дитячий насипом; піжами дитячі у кількості 12 шт; капелюхи у кількості 38 шт; 20 пар взуття; кімоно у кількості 2 шт; одяг жіночий верхній насипом; 15 шт. новорічних костюмів; 7 шт. зелених костюмів; жіночий літній одяг насипом у 2-х коробках; жіночий одяг насипом у 3-х пакетах; куртки насипом у 2-х пакетах; шапки насипом у 2-х пакетах; куртки 5 шт; дитячі куртки 5 шт; светри у 2-х пакетах; дитячий одяг насипом в 1-му пакеті; шапки жіночі насипом; 7 пар взуття; 8 пар взуття; одяг верхній жіночий насипом; 36 шт. одягу жіночого верхнього у 2-х пакетах; 13 шт. одягу низ; 46 сорочок; 39 шт. одягу верхнього чоловічого; 14 пар взуття; одяг насипом; 20 пар взуття; светри 20 шт.; куртка дитяча; 16 шт. штанів жіночих; верхній одяг чоловічий у 3-х коробках; 20 шт. светрів; 140 шт. одягу дитячого; 34 шт. штанів; 60 пар взуття; 109 шт. одягу дитячого; штани насипом в одному мішку; 101 шт. одягу жіночого; одяг насипом; 20 пакетів та 5 пакетів одягу та взуття (надалі - речі, майно).

В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2023 у справі №759/17241/23 накладено арешт, зокрема, на вищевказане майно. Вважає накладення арешту неправомірним, оскільки одяг, знайдений під час обшуку, не має жодного відношення до подій, які буцімто розслідуються в кримінальному провадженні і, відповідно, не є об`єктом/предметом, знаряддям злочину, не є предметом, який містить на собі ознаки злочину або який свідчить про факт чи обставини вчинення злочину.

Крім того, представник власника майна зазначає, що у кримінальному провадженні сплив достатній строк для встановлення всіх необхідних стороні обвинувачення обставин справи, заради яких майно було арештовано.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_4 клопотання підтримала з підстав, наведених у ньому та просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання в судовому засіданні заперечувала. Зазначила, що потреби досудового розслідування вимагають наявності арешту майна, оскільки вказані речі набуті кримінально протиправним шляхом.

Допитаний у судовому засіданні свідок, ОСОБА_5 повідомив, що речі, на які накладений арешт використовувалися у рамках благодійного проєкту «Скарбничка добрих справ». Кожна людина могла принести до благодійної організації (адреса приміщення: АДРЕСА_1 ) непотрібні їй одяг, взуття, іграшки тощо і взяти натомість речі, які їй необхідні безоплатно чи за благодійну пожертву. Окрім того, БО МБФ «ОТЧИЙ ДІМ» організовував збори і доставку благодійної допомоги нужденним верствам населення.

Заслухавши доводи сторін та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (стаття 8 КПК України).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина перша статті 16 КПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1, 2 ст. 174 КПК України).

Тлумачення наведених норм дозволяє дійти висновку, що чинний кримінальний процесуальний закон визначає дві підстави для скасування арешту майна:

1) якщо арешт був накладений необґрунтовано;

2) якщо у застосуванні арешту відпала потреба.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина друга статті 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Згідно із ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 5 статті 9 КПК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), (що ратифікована Україною 17.07.1997, і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила:

1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

При цьому досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти росії; п. 38 від 16.10.2008).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У судовому засіданні слідчий суддя встановив:

- 12 травня 2023 року відкрите кримінальне провадження № 0000308, у якому розслідуються такі обставини: ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , з метою особистого збагачення та використовуючи завідомо підроблені документи займаються продажем дітей-сиріт з дитячих будинків Київської області іноземним сім`ям. Зазначені діяння попередньо кваліфіковані за ч. 3 ст. 149 КК України (торгівля людиною, вчинена щодо неповнолітнього його батьками, усиновителями, опікунами чи піклувальниками, або вчинена щодо малолітнього, або організованою групою, або поєднані з насильством, небезпечним для життя або здоров`я потерпілого чи його близьких, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо вони спричинили тяжкі наслідки) та за ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо підробленого документа);

- 11 вересня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва на речі накладений арешт;

- ухвала мотивована тим, що зазначені речі можуть бути використані, як доказ під час судового розгляду і потребують подальшого дослідження при призначенні відповідних експертиз,допитах свідків та проведенні інших слідчих дій, в яких виникне необхідність.

Слідчий суддя погоджується з аргументами представника власника майна про те, що речі, на які накладений арешт, не є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 149, ч. 4 ст. 358 КК України, не містять на собі їх сліди. Проти зазначених обставин прокурор не заперечила.

Доводи сторони обвинувачення про те, що речі, на які накладений арешт, набуті кримінально протиправним шляхом, слідчий суддя відхиляє. Будь-яких розумних пояснень чи доказів, як саме арештовані речі можуть бути пов`язані з учиненням кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 149, ч. 4 ст. 358 КК України сторона обвинувачення не надала.

Аргументи щодо можливого встановлення кримінально протиправного походження речей в ході досудового розслідування і майбутньої «докваліфікації» вчинених кримінальних правопорушень слідчий суддя вважає неприйнятними.

Досудове розслідування зазначених кримінальних правопорушень розпочалося 12 травня 2023 року. Арешт на майно накладений 11 вересня 2023 року.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Новоселецький проти України» від 22 лютого 2005 року (заява № 47148/99, § 100, 101, 103) зазначив, що стаття 1 Протоколу № 1 яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.

У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Зокрема, якщо відповідно до положень статті 1 Протоколу № 1 держава зобов`язана вжити заходи у вигляді розслідування, то останнє повинно бути проведене об`єктивно, у розумні строки і неупереджено.

У судовому засіданні сторона обвинувачення не зазначила, які саме заходи вживалися для встановлення кримінально протиправного походження арештованих речей, і чи вживалися вони взагалі. Твердження сторони обвинувачення про складність досудового розслідування і значний обсяг необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні не звільняє її від обов`язку вжити таких заходів протягом розумного строку задля забезпечення юридичної визначеності і засади недоторканості права власності.

Слідчий суддя вважає, що в контексті зазначеної справи орган досудового розслідування мав достатньо часу і можливостей встановити дійсне походження арештованих речей.

Доводи сторони обвинувачення про те, що речі «зберігаються в баулах» не підтвердилися у судовому засіданні і спростовані показаннями свідка ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, сторона обвинувачення не довела, що на день розгляду клопотання існує нагальна потреба досудового розслідування у застосуванні арешту на майно.

За таких обставин, клопотання належить задовольнити повністю.

Керуючись ст. 170, 174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 , поданого в інтересах Благодійної організації міжнародна благодійна фундація «ОТЧИЙ ДІМ» та Центру соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім», про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000308 від 12.05.2023 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на майно БО МБФ «Отчий дім», а саме:

-зимові куртки у кількості 22 штук;

-жіночі сумки у кількості 19 штук;

-жіночі шапки у кількості 34 штук;

-м`які іграшки у кількості 234 штук;

-іграшки пластикові у кількості 204 штуки;

-спідня білизна насипом;

-брюки чоловічі у кількості 30 штук;

-дитячі кофти у кількості 32 штуки;

-верхній чоловічий одяг;

-кофти дитячі у кількості 48 штук;

-дитяче взуття у кількості 77 пар;

-дитячий одяг у кількості 47 штук;

-верхній чоловічий одяг у кількості 174 шт;

-жіноче взуття в кількості 116 шт;

-верхній жіночий одяг у кількості 203 шт;

-дитяче взуття у кількості 73 пари;

-одяг верхній дитячий в кількості 90 шт;

-одяг дитячий верхній у кількості 25 шт;

-одяг чоловічий у кількості 34 шт;

-одяг чоловічий верхній у кількості 60 шт;

-одяг дитячий у кількості 176 шт;

-коробка зі спідньою білизною насипом;

-2 пакети з дитячим одягом;

-одяг дитячий насипом;

-піжами дитячі у кількості 12 шт;

-капелюхи у кількості 38 шт;

-20 пар взуття;

-кімоно у кількості 2 шт;

-одяг жіночий верхній насипом;

-15 шт. новорічних костюмів;

-7 шт. зелених костюмів;

-жіночий літній одяг насипом у 2-х коробках;

-жіночий одяг насипом у 3-х пакетах;

-куртки насипом у 2-х пакетах;

-шапки насипом у 2-х пакетах;

-куртки 5 шт;

-дитячі куртки 5 шт;

-светри у 2-х пакетах;

-дитячий одяг насипом в 1-му пакеті;

-шапки жіночі насипом;

-7 пар взуття;

-8 пар взуття;

-одяг верхній жіночий насипом;

-36 шт. одягу жіночого верхнього у 2-х пакетах;

-13 шт. одягу низ;

-46 сорочок;

-39 шт. одягу верхнього чоловічого;

-14 пар взуття;

-одяг насипом;

-20 пар взуття;

-светри 20 шт.;

-куртка дитяча;

-16 шт. штанів жіночих;

-верхній одяг чоловічий у 3-х коробках;

-20 шт. светрів;

-140 шт. одягу дитячого;

-34 шт. штанів;

-60 пар взуття;

-109 шт. одягу дитячого;

-штани насипом в одному мішку;

-101 шт. одягу жіночого;

-одяг насипом;

-20 пакетів та 5 пакетів одягу та взуття.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та оголошено 05 серпня 2024 о 12 год. 15 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1