печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: не з`явився,

власника майна: не з`явився,

представника власника майна: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Органами Державного бюро розслідування Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000992 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч 3 ст. 209, ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Органами Державного бюро розслідування Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 95.1, що належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у вигляді заборони відчуження та розпорядження, заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 95.1.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000992 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч 3 ст. 209, ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що гр. Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через ряд підконтрольних йому підприємств, а саме:ТОВ «Глобал Рітейл» (), ТОВ «Кепітал Плаза» (), ТОВ «Латес 1» (), ТОВ «Латес 2» (), ТОВ «Латес Рітейл» (), ТОВ «Рітейл Плаза» (), ТОВ «Сіті Рітейл» (), ТОВ «Топлай» () та ТОВ «Точка Рітейл» () здійснює надання в оренду належного йому та членам його родини нерухомого майна за кошти без реального відображення фінансових операцій у податковій звітності.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_5 було придбано за кошти невстановленого походження 31 об?єкт нерухомості на території України, а саме житлові та нежитлові приміщення, в тому числі готельний комплекс та торговельний центр загальною площею (кв. м)18 099,6, які на праві власності належать йому та членам його родини.

Відповідно до договорів купівлі-продажу нерухомого майна та договорів дарування нерухомого майна, які було засвідчено нотаріально, ОСОБА_5 за 2009 - 2018 роки придбав нерухомості на 122 800 075 грн, що еквівалентно понад 14,7 млн доларів США, по курсу НБУ за відповідні періоди, а ОСОБА_6 за 2009 - 2018 роки придбав нерухомості на 11 185 185 грн, що еквівалентно понад 996 тис доларів США, по курсу НБУ за відповідні періоди.

При цьому, відповідно до відомостей податкових органів у ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та підконтрольних їм суб`єктів господарської діяльності відсутній дохід для придбання відповідного нерухомого майна.

Таким чином, вищезазначені факти вказують на неможливість купівлі такої кількості нерухомого майна за рахунок офіційних прибутків, що ймовірно може свідчити про легалізацію коштів, отриманих від вчинення злочинів, ОСОБА_5 та членами його родини.

У відповідності до висновку аналітичного дослідження про результати дослідження фінансово - господарської діяльності від 14.08.2024 № 195/99-00-08-01-04-20/, складеного Департаментом запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів одержаних злочинним шляхом ДПС України, за результатами проведеного аналітичного дослідження вбачається, що:

ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у період з 01.01.1991 по 30.05.2024 вчинено правочини з придбання об`єктів нерухомого майна (група приміщень №1, за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 5898,3. Вартість майна, яка зазначена в Договорі, становить 71 280 000 грн.; нежитлове приміщення (літ. А), за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 578,7. Вартість майна, яка зазначена в Договорі, становить 4 800 000 грн.; нежитлові приміщення №18,19, за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа (кв.м): 21,7. Вартість майна, яка зазначена в Договорі, становить 71 400 грн.; частка 40/100 нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_5 , загальна площа (кв.м): 488. Вартість майна, яка зазначена в Договорі, становить 815 000 грн.; готельний комплекс, за адресою: АДРЕСА_6 , загальна площа (кв.м): 1510,5. Вартість майна, яка зазначена в Договорі, становить 3 477 277 грн.), всього на загальну суму 80 443 677 грн.), які можуть бути пов`язані з приховуванням джерел незаконного походження доходів у сумі 79 791 972,1 грн.

Здійснення фінансових операцій з придбання ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) нерухомого майна може містити ознаки легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, що має бути доведено слідством.

Окрім того, згідно цього ж аналітичного дослідження, в різний період часу ОСОБА_5 набуто право власності на:

квартира АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 95.1, яка придбана 29.08.2013 року.

Таким чином, у досудового слідства є підстави вважати, що вказане нерухоме майно фактично належать саме ОСОБА_5 , придбане на кошти, здобуті злочинним шляхом, а з метою його укриття подароване ОСОБА_4

04.09.2024 винесено постанову про визнання вказаного нерухомого та рухомого майна речовими доказами, в тому числі: квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 95.1, яка придбана 29.08.2013 року

Отже, з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просить накласти арешт на зазначене майно.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення клопотання заперечує в повному обсязі. На підтвердження своєї позиції надала письмові заперечення. Зазначає, що ОСОБА_5 є громадянином Азербайджанської Республіки, де відповідно і здійснює господарську та іншу законну діяльність. Основним джерелом доходів ОСОБА_8 є його особисті грошові кошти, зароблені внаслідок діяльності в Азербайджані . З листопада 2003 року до 04 квітня 2014 року, ОСОБА_5 був президентом TOB "T.T.S-Snsaat", та з 04 квітня 2014 року є єдиним засновником ТОВ "T.T.S-Snsaat". Зазначені обставини підтверджуються довідкою від 11.02.2019. TOB "T.T.S- Snsaat" зареєстрована в Азербайджанській республіці за адресою АДРЕСА_7 , та є лідером будівельної галузі в Азербайджані. Таким чином, обставини, викладені у клопотанні щодо відсутності у ОСОБА_6 доходу для придбання нерухомості на суму 6 400 000,00 грн, спростовуються самими лише фінансовими результатами господарської діяльності ОСОБА_6 як фізичної особи-підприємця, сума його доходу перевищує 6 400 000,00 грн.

Крім того, адвокат звертає увагу на те, що відповідно до витягу з ЄРДР від 27.08.2024 кримінальне провадження №0000992 від 08.11.2023 здійснюється за правовою кваліфікацією правопорушення: ч.2 статті 332, ч.І ст. 366 та ч.З статті 209 ККУ. Відтак, кримінальне провадження №0000992 від 08.11.2023 здійснюється щодо злочинів, а не кримінальних проступків. Тож Головним державним інспектором відділу взаємодії з правоохоронними органами та фінансовим сектором управління з питань запобігання сумнівним фінансовим операціям Департаменту пов`язаних з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС ОСОБА_11 здійснено вихід за межі повноважень, наданих йому ч. 2 ст. 71 КПК України, та надання письмового висновку у кримінальному провадженні щодо злочину, а не щодо проступку.Відтак, обставини, що встановлені у Аналітичному дослідженні не можуть бути доказом у кримінальному провадженні №0000992 від 08.11.2023 та доказом наявності підстав для накладення арешту. Окрім того, за таких обставин є об`єктивні сумніви щодо неупередженості спеціаліста, який склав Аналітичний продукт. Враховуючи, що клопотання про арешт, яке є предметом розгляду у справі, повністю дублює висновки Аналітичного продукту, які спростовано, підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на майно відсутні.

Враховуючи вищевикладене, адвокат вказує, що у клопотанні прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, яке належить ОСОБА_13, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000992 відсутні будь-які припущення щодо можливого приховання, пошкодження, зіпсоване, знищене, перетворене або відчуження майна. Відсутні підстави вважати кошти, за які набуте майно, такими, що одержані злочинним шляхом, відсутнє обгрунтування з предикатного діяння, а відтак відсутнє і обгрунтування факту легалізації, що інкримінується. Кошти набуті ОСОБА_12 законним шляхом на території Азербайджану, та перераховані на його рахунок фізичної особи в Україні. За такі кошти придбана нерухомість, яка в подальшому здається в оренду в рамках законної підприємницької діяльності. Таким чином, немає підстав для арешту нерухомого майна ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . ОСОБА_6 .

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000992 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч 3 ст. 209, ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що гр. Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через ряд підконтрольних йому підприємств, а саме:ТОВ «Глобал Рітейл» (), ТОВ «Кепітал Плаза» (), ТОВ «Латес 1» (), ТОВ «Латес 2» (), ТОВ «Латес Рітейл» (), ТОВ «Рітейл Плаза» (), ТОВ «Сіті Рітейл» (), ТОВ «Топлай» () та ТОВ «Точка Рітейл» () здійснює надання в оренду належного йому та членам його родини нерухомого майна за кошти без реального відображення фінансових операцій у податковій звітності.

Згідно аналітичного дослідження, в різний період часу ОСОБА_5 набуто право власності зокрема на:

квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 95.1, яка придбана 29.08.2013 року.

Прокурор вказує, що у досудового слідства є підстави вважати, що вказане нерухоме майно фактично належать саме ОСОБА_5 , придбане на кошти, здобуті злочинним шляхом, а з метою його укриття зареєстроване на ОСОБА_6

04.09.2024 винесено постанову про визнання вказаного нерухомого та рухомого майна речовими доказами, в тому числі: квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 95.1, яка придбана 29.08.2013 року.

Прокурор вказує, що з метою забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Відповідно до ст. 131 КПК України, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, на правову підставу для звернення з клопотанням прокурор посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, згідно якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 95.1, що належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є предметом, доказом злочинів, засобом чи знаряддям їх вчинення, набуте злочинним шляхом чи використовувалось під час вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з наданих слідчому судді матеріалів провадження не вбачається.

Більш того, визнаючи майно у постанові від 04.09.2024 року речовими доказами у кримінальному провадженні, прокурор не вказав, якому із критеріїв ст. 98 КПК України вони відповідають, що свідчить про формальне винесення вказаної постанови, не визначившись, яке саме доказове значення може мати майно для даного кримінального провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Вказане вище свідчить, що всупереч доводам прокурора, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна і при вказаних обставинах явно порушуватиметься справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як визначено у ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170-175, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Органами Державного бюро розслідування Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000992 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч 3 ст. 209, ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1