Справа № 944/3726/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/879/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, матеріали клопотання, в межах кримінального провадження № 0000360 за апеляційною скаргою прокурора Яворівської ОП Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26.06.2024 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Залужжя Яворівського району Львівської області, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 та такому, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до якого застосовано примусові заходи медичного характеру,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника медичного закладу ОСОБА_10 ,

особи, щодо якої вирішується питання продовження застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26.06.2024 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 та такому, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_7 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, з поміщенням у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - залишено без змін до вступу ухвали суду в законну силу.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- компакт диск формату типу диск формату DVD-R на якому знаходяться відеозаписи в кількості 4 штук залишено при матеріалах кримінального провадження №0000360;

- лікер «Tennessee HONEY 35% JACK DANIEL'S», ємкістю 0,7 л повернути ОСОБА_11 .

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Вважає ухвалу незаконною через неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт покликається на те, що згідно з ст. 19 КК України, осудність характеризує здатність особи усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними та є ознакою злочину. Водночас, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №400 від 05.05.2023 в період інкримінованих дій ОСОБА_7 страждав тяжким психічним розладом у формі параноїдальної шизофренії з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, обтяженої алкоголізмом, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відносно ОСОБА_7 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Прокурор наголошує, що окрім цього, вивченням вищевказаного висновку, встановлено, що відносно ОСОБА_12 неодноразово судом застосовувались примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом; примусового лікування у психіатричній лікарні із посиленим наглядом, а також до останнього застосовувались примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Прокурор закцентувала увагу на необхідності лікування ОСОБА_7 у зв`язку з чим просить врахувати вимоги клопотання слідчого та доводи викладені в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що, 10 березня 2023 року приблизно о 18 год 05 хв, ОСОБА_7 , діючи під час воєнного стану, веденого на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, термін дії якого продовжено Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 на 90 календарних днів з 05 год 30 хв. 19.02.2023 перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ «Львівхолод», що знаходиться у АДРЕСА_3 шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажу із спиртними напоями лікер «Tennessee HONEY 35% JACK DANIEL 'S», ємністю 0,7 л. вартістю 838,67 грн, з яким намагався покинути приміщення магазину без проведення оплати викраденого товару, однак свої дії спрямовані на таємне викрадення майна не зміг довести в повному обсязі, оскільки після проходження з викраденим майном каси магазину «Рукавичка» ТзОВ «Львівхолод» був зупинений охоронцем магазину, через що не встиг розпорядитися вказаним напоєм на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, а саме ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно із рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08.11.2023 року встановлено особу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Залужжя Яворівського району Львівської області, та факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 рік. Рішення набрало законної сили (справа №944/5063/23).

Адвокат ОСОБА_13 , в інтересах ОСОБА_7 , подав до суду апеляційної інстанції клопотання про скасування ухвали суду першої інстанції від 26.06.2024 у кримінальному провадженні № 0000360 від 10.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, за ч.4 ст. 185 КК України, відносно ОСОБА_7 та закриття провадження на підставі п. 4-1 ч.1ст.284 КПК України.

Свої вимоги сторона захисту мотивує тим, що ч.4 ст. 185 КК України декриміналізована за умови, що особа вчинила викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 , вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, а саме 10.03.2023 року на суму 838,67 грн. У 2023 році відповідно сума крадіжки не повинна перевищувати 2684 грн., а отже діяння останнього підпадає під дію декриміналізації (втрата чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння).

Відповідно до вимог п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав клопотання про закриття клопотання стосовно ОСОБА_7 мотивуючи втратою чинності закону, яким встановлено кримінальна протиправність діяння, в якому обвинувачувався останній. Ухвалу суду першої інстанції відповідно скасувати.

Захисник покликається на Закон України №3886-IX « Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, який набрав законної сили 09.08.2024 року, та яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП - дрібне викрадення чужого майна. Тобто особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відмовився від послуг адвоката ОСОБА_13 мотивуючи тим, що уклав договір з адвокатом ОСОБА_9 та бажає, щоб його інтереси саме він представляв в суді.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні вимоги в повному обсязі та просив клопотання подані захисниками ОСОБА_7 залишити без задоволення мотивуючи тим, що такі клопотання повинні бути подані в суд першої інстанції у відповідності до вимог глави 39 КПК України, міркування захисника- адвоката ОСОБА_9 , підтримане ОСОБА_7 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора та закрити кримінальне провадження на підставі вимог п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, думку представника медичного закладу - лікаря ОСОБА_10 , яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора мотивуючи тим, що ОСОБА_12 потребує лікування але амбулаторного типу, а також просила закрити провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальна протиправність діянні в якому обвинувачували ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України (глава 39 КПК України) встановлено особливий порядок кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Висновки суду щодо застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 у формі надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження, зокрема на висновку судово-психіатричного експерта № 400 від 05.05.2023, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Як передбачено ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Правова позиція Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що, 10 березня 2023 року приблизно о 18 год 05 хв, ОСОБА_7 , діючи під час воєнного стану, перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ «Львівхолод», що знаходиться у м.Новояворівськ, вул.І.Франка,4А Яворівського району Львівської області шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажу із спиртними напоями лікер «Tennessee HONEY 35% JACK DANIEL 'S», ємністю 0,7 л. вартістю 838,67 грн, з яким намагався покинути приміщення магазину без проведення оплати викраденого товару, однак свої дії спрямовані на таємне викрадення майна не зміг довести в повному обсязі, оскільки після проходження з викраденим майном каси магазину «Рукавичка» ТзОВ «Львівхолод» був зупинений охоронцем магазину, через що не встиг розпорядитися вказаним напоєм на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, а саме ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Згідно вимог ст.49 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст. 4 КК, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ст. 5 КК України. Так, відповідно до вказаної норми, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

09 серпня 2024 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Згідно зазначеного Закону ст. 51 КУпАП викладено у новій редакції, відповідно до якої викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є дрібним викрадення чужого майна (станом на час розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 51 КУпАП, п. 169.1.1 ст. 169 Розділу ІV, п. 5 Розділу ХХ ПК України, розмір збитків при крадіжці для кримінальної відповідальності повинен перевищувати 3 028 грн).

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

З метою захисту прав ОСОБА_7 , а саме права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вправі вирішувати клопотання заявлені захисниками в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, з врахуванням норм та змін зазначених вище, оскільки таке право є в компетенції суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 51 КК України, примусові заходи медичного характеру не входять до системи покарань, відтак вони не є видами покарання, а є заходами кримінально-правового характеру. Порядок застосування цих заходів свідчить про відсутність у них карального потенціалу і вони не переслідують мети кари за вчинене, а основне їх призначення вбачається в усуненні умов, що сприяли вчиненню суспільно небезпечного діяння.

Так, ст. 514 КПК України передбачено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. Крім того, розгляд цього питання може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, у тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву

Відповідно главою 39 КПК України чітко визначено механізм дій всіх зацікавлених осіб щодо застосування чи скасування примусових заходів медичного характеру до конкретної особи.

Водночас, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України).

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 , відносно якого розглядалось клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а саме поміщення особи до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, до набрання ухвалою законної сили, судом першої інстанції був залишений без змін.

Апеляційні вимоги прокурора частково знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в числі іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як передбачено ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора та заявлених клопотань, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, відповідно оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання під час якого необхідно повно та всебічно вирішити заявлені у справі клопотання та постановити законне та мотивоване рішення по справі, яке буде відповідати положенням ст.370 КПК України.

Відповідно колегія суддів вважає за необхідне залишити запобіжний захід застосований судом першої інстанції до ОСОБА_7 - без змін до розгляду справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 , 424, 514 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Яворівської ОП Львівської області ОСОБА_6 та клопотання захисників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26.06.2024 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до якого застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання стаціонарного психіатричної допомоги в примусовому порядку - скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_7 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, з поміщенням у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - залишити без змін до розгляду справи в суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: