Номер провадження: 11-сс/813/1149/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 16.07.2024, якою в межах к/п № 0000300 від 16.07.2024 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Шевченкове Кілійського району Одеської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13.09.2024 включно, без визначення застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 та був застосований запобіжний захід у виді триманні під вартою до 13.09.2024 із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала є необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, з таких підстав:

- клопотання органу досудового розслідування було розглянуто формально, а відтак і не виконані в повній мірі завдання кримінального провадження, які декларовані ст. 2 КПК України;

- стороною обвинувачення не доведено і не надано доказів того, що існують ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а аргументація суду з цього приводу є непереконливою та зводиться до того, що ОСОБА_8 підозрюється в особливо тяжкому злочині проти основ національної безпеки, і цей факт сам по собі свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння, яке йому інкримінується;

- підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому його перебування під вартою не викликається нагальною необхідністю, а обрання більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, особистого зобов`язання, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить змінити ухвалу слідчого судді від 16.07.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України за кваліфікуючими ознаками - надання представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, є обґрунтованою.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що існують заявлені ризики, які виправдовують обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

Так, апеляційний суд погоджується із доводами слідчого судді та наголошує, що є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в зазначеному провадженні, а також перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, які обґрунтовані тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк 15-ть років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, не одружений, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки; офіційно не працевлаштований, тобто не має законних засобів до існування; в силу свого процесуального статусу підозрюваної особи має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, із анкетними даними свідків у провадженні, які підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно із п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока з огляду на не проведення всіх необхідних слідчих дій та не встановлення всіх причетних до вчинення злочину осіб.

Апеляційний суд критично оцінює твердження сторони захисту стосовно недоведеності в зазначеному кримінальному провадженні заявлених органом досудового розслідування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» висловив позицію, згідно якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

Ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду обумовлений тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк 15-ть років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, підозрюваний не одружений, офіційно не працює, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а враховуючи резонансність та суцільну небезпечність інкримінованого діяння, знаходження досудового слідства на початковому етапі, є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ризик незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків у провадженні обґрунтований тим, що останній має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами провадження та, як наслідок, анкетними даними свідків, які підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Надаючи оцінку доводам захисника відносно того, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, апеляційний суд зауважує, що захисником не було надано жодних доказів на підтвердження наведеного.

Натомість наявність у підозрюваного місця проживання жодним чином не зменшує існування вищенаведених ризиків та не може слугувати безумовною підставою для застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, з огляду на інші, встановлені судами 1-ої та апеляційної інстанції обставини.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_8 та передбачений ч. 2 ст. 111 КК України прямо посягає на основи національної безпеки України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність, обороноздатність, державну, економічну чи інформаційну безпеку України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до праці працівників органів державної влади та створює сумніви у патріотичності та служінню народові України.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає необхідним та виправданим обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Апеляційний суд вважає слушними твердження захисника стосовно того, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проте зазначені обставини, хоча й характеризують особу обвинуваченого з позитивного боку, проте суттєво не зменшують встановлені апеляційним судом вище ризики та не можуть бути підставою для застосування стосовно нього більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, з огляду також на обставини злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на тому, що положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, з урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, єдиним запобіжним заходом, який може бути застосовано стосовно нього, з огляду на зазначені вище імперативні приписи кримінального процесуального закону України, є тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід застосований до ОСОБА_8 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буд перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України.

Відповідно до приписів п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2024, якою в межах к/п №0000300 від 16.07.2024 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.09.2024, без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4