Справа № 385/340/20
Провадження № 1-кп/385/6/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисників адвокатів Калінки ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон при розгляді кримінального провадження № 0000020 від 03.02.2020 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, заяву захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про відвід судді ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

в провадженні суду перебуває дана кримінальна справа.

В судовому засіданні 17.10.2024 захисники обвинуваченого - адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_8 заявили клопотання про відвід судді ОСОБА_2 . В обґрунтування клопотання покликались на те, що ухвалою суду від 17.10.2024 було відмовлено в задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_2 за п. 1 .ч. 1 ст. 75 КПК України у зв`язку з тим, що прокурор ОСОБА_11 , яка входить до групи прокурорів в даному кримінальному провадженні, є членом його сім`ї. Разом з тим така обставина викликає сумніви в неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_2 Звернули увагу на постанову КВ ВС від 08.08.2024 в справі № 487/5212/20, де Верховний Суд виснував, що прокурори, які включені до складу групи прокурорів і в такий спосіб знаходяться в єдиному організаційно-процесуальному утворені спрямованому на досягнення єдиної мети виконуючи загальні завдання та мають однакові процесуальні обов`язки та мають однаковий статус та діють як єдиний процесуальний суб`єкт прокурор. Процесуальні дії, що вчиняють прокурори, які входять до групи, мають характер взаємопов`язаності та взаємозамінності спрямовані на реалізацію прав та обов`язків прокурора відповідно КПК України. Крім того вказали, що сумнів в неупередженості судді ОСОБА_2 при розгляді справи виникає і тому, що навіть попри відсутність прокурора ОСОБА_11 у судових засіданнях в справі, перебування її в групі прокурорів з грудня 2023 року по час виникнення обставин за яких суддя став членом сім`ї прокурора в жовтні 2024 року, суддя ОСОБА_2 заявив собі самовідвід. Вважали, що з метою усунення можливості притягнення прокурора ОСОБА_11 , як члена групи прокурорів в кримінальному провадженні, до дисциплінарної відповідальності, відповідно до Наказу Офісу Генерального Прокурора від 30.09.2021 № 309, суддя ОСОБА_2 з високою ймовірністю не допускатиме можливості ухвалення виправдального вироку відносно ОСОБА_6 . Ствердили, що відповідно до практики ЄСПЛ судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав заяву захисників.

Прокурор ОСОБА_5 в задоволенні заяви про відвід просив відмовити. Вказав, що як старший групи прокурорів ініціюватиме виключення прокурора ОСОБА_12 з групи прокурорів в даному кримінальному провадженні, зазначив, що прокурор ОСОБА_12 була включена на стадії судового розгляду справи даною колегією суддів, на досудовому розслідуванні участь не приймала, будь яких процесуальних рішень не виносила. Звернув увагу на тривалість розгляду справи. Вказав, що питання дисциплінарної відповідальності, відповідно до зазначеного Наказу Офісу Генерального прокурора, може наставати для прокурорів, які приймали участь в пред`явленні підозри, обвинувачення, що не стосується прокурора ОСОБА_11 в даному кримінальному провадженні.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію прокурора, просив відмовити в задоволенні заяви про відвід.

Суд заслухавши пояснення учасників справи доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 КПК України передбачено, що у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Слід вказати, що питання самовідводу судді ОСОБА_2 з підстави п. 1. ч. 1 ст. 75 КПК України судом вирішувалось та в такому було відмовлено. При цьому суд взяв до уваги персональну участь прокурора ОСОБА_11 в даному кримінальному провадження, яка на досудовому розслідуванні кримінального провадження участь не приймала, була включена в групу прокурорів лише 15.12.2023, на стадії судового розгляду справи, участі в судових засіданнях в справі не приймала, жодних процесуальних документів не ініціювала та не підписувала. Тому суд дійшов висновку, що заява про самовідвід була подана суддею ОСОБА_2 на виконання обов`язку з врегулювання конфлікту інтересів.

Також суд враховує, що старший групи прокурорів ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що ініціюватиме виключення прокурора ОСОБА_11 з групи прокурорів в даному кримінальному провадженні.

Покликання захисників на постанову ВС щодо статусу прокурорів суд відхиляє, оскільки в згаданій постанові досліджувалось питання повноважень прокурора щодо подання доповнень до апеляційної скарги, що не є релевантним до вирішення даного питання про відвід.

Відповідно підстав для іншої оцінки даного питання суд не вбачає.

Щодо тверджень про упередженість судді ОСОБА_13 , у зв`язку з тим, що до складу групи прокурорів входить прокурор ОСОБА_11 суд зазначає наступне.

Згідно з рішенням ЄСПЛ «Олександр Волков проти України», безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: 1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав він особисту упередженість або чи був об`єктивним у справі, та 2) об`єктивним критерієм, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Коли вирішується, чи є в цьому випадку законні підстави побоюватися, що конкретному органу не вистачає неупередженості, то позиція тих, хто про це стверджує, важлива, але не є визначальною. Визначальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно виправданими (рішення ЄСПЛ «Феррантеллі та Сантангело проти Італії», «Кіпріану проти Кіпру»).

Отже, сумнів у неупередженості суду повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес може перетворитись у тривалу недовіру до суду та, відповідно, зміну його складу.

Також при вирішенні справи «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

В п. 50 цього ж рішення ЄСПЛ вказав, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

У пункті 52 цього ж рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Відповідно до п. 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

При оцінці суб`єктивного критерію, досліджуючи особисті переконання та поведінку окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі суд не вбачає відповідних ознак, заявники не наводять жодних обставин виявів суддею ОСОБА_2 упередженості чи безсторонності.

При оцінці об`єктивного критерію, де визначається, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності, суд вказує, що такий дотриманий та суддею ОСОБА_2 для забезпечення відсутності сумнівів в безсторонності вжито відповідних заходів, що визначені Законом та заявлено самовідвід в першому ж судовому засіданні, після виникнення зазначених в заяві про самовідвід обставин, питання чого було розглянуто судом, відповідно до вимог КПК України, та встановлено відсутність підстав для відводу судді.

Суд відхиляє аргументи заявників щодо упередженості судді у зв`язку з можливістю притягнення прокурора ОСОБА_11 до дисциплінарної відповідальності, оскільки остання не приймала участь в досудовому розслідування справи, не ініціювала та не підписувала процесуальних документів, не приймала участь в судовому розгляді справи, не є старшою групи прокурорів.

Суд вважає, що доказів на підтвердження об`єктивно існуючих обставин, які давали б підстави для висновку про упередженість судді ОСОБА_2 , як за суб`єктивним, так і за об`єктивним критеріями, тобто на підтвердження вчинення суддею дій, які б свідчили про прояви упередженості чи небезсторонності не доведено, також не доведено реального існування будь-яких підстав для відводу судді ОСОБА_2 , а наведені в заяві обставини не є безумовними підставами для відводу судді та не можуть викликати сумнів у неупередженості судді, а тому заявлений відвід не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 75, 80, 81, 369-372, 376, 392, 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

відмовити в задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3