Номер провадження: 11-сс/813/1699/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси 22.10.2024 про арешт майна у к/п №0001517 від 25.08.2024 за ч. 3 ст. 332 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001517 від 25.08.2024 було задоволено прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та було накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на автомобіль Lexus NX 300H, VIN НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_9 та належить ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказувала на те, що вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим необхідно забезпечити його збереження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_7 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- автомобіль не був знаряддям вчинення злочину, не зберіг на собі слідів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, не є предметом кримінально-протиправних дій;

- прокурором не обґрунтовано належним чином підстави та мету для накладення арешту на автомобіль, клопотання про арешт майна практично складається із цитування норм КПК України;

- ОСОБА_7 не має у вказаному провадженні будь-якого процесуального статусу, що свідчить про те, що накладення арешту на її майно безпідставно порушує її право власності;

За таких обставин, представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.10.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Представник ОСОБА_6 направила на адресу апеляційного суду клопотання, в якому просила розглядати апеляційну скаргу за її відсутності, викладені доводи підтримала у повному обсязі, водночас прокурор ОСОБА_8 також звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, проти її задоволення заперечував.

Відтак, оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилася, відповідно до положень ст. 405, ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд проведено без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, 2 СВ ( із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві проводиться досудове розслідування у к/п №0001517 від 25.08.2024 за фактом незаконного перетину державного кордону народним депутатом України ОСОБА_10 . В межах вказаного провадження було повідомлено про підозру ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

З змісту клопотання прокурора вбачається, що органом досудового розслідування з`ясовано, що безпосередньо причетними до організації незаконного перетину кордону є ряд осіб, серед яких діючі працівники Державної прикордонної служби України та мешканці прикордонних районів Одеської обл., а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для накладення арешту прокурор визначив запобігання можливості приховування, пошкодження та знищення майна. Метою арешту було визначено збереження речових доказів.

Приписами до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

В той же час, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи представника власника майна відносно того, що власник транспортного засобу ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу у вказаному к/п, із матеріалів провадження не вбачається відомостей, які би свідчили про те, що вона входить до групи осіб, які імовірно вчинили злочин.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 172 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що транспортний засіб постановою слідчого ОСОБА_14 від 31.08.2024 визнаний речовим доказами, в той же час, наявність самої лише постанови про визнання майна речовим доказом не є безумовною підставою для накладення арешту та для висновку про їх відповідність критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Додатково варто зазначити, що матеріли клопотання, не містять належного обґрунтування відношення автомобіля марки Lexus NX 300H, VIN НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 до зазначеного провадження.

В мотивувальній частині ухвали слідчого судді зазначено про те, що накладення арешту на майно обумовлено, серед іншого, необхідність проведення експертних досліджень.

Натомість, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду автомобіль був вилучений 31.08.2024, при цьому матеріали справи не містять відомостей з приводу призначення експертиз, водночас орган досудового розслідування мав достатньо часу для проведення його огляду.

Також звертають на себе увагу доводи, які викладені прокурором у клопотання з приводу того, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у встановленні місцезнаходження ОСОБА_9 та відшукання і вилучення речей і документів, що належать останньому та які мають значення для досудового розслідування кримінального провадження, у тому числі мобільних телефонів, за допомогою яких могла відбуватися комунікація між особами, які вчинили кримінальне правопорушення, чорнової документації щодо організації перетину державного кордону ОСОБА_10 . В той же час, у ході проведення обшуку автомобіля, який належить ОСОБА_7 був вилучений лише автомобіль.

Апеляційному суду не було надано будь-яких додатково встановлених відомостей, які б об`єктивно свідчили про необхідність накладення арешту на т/з Lexus NX 300H, VIN НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 .

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки накладення арешту на належний ОСОБА_7 т/з не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1) ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді від 22.10.2024 скасуванню.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2024 про накладення арешту на автомобіль марки «Lexus» моделі «NX 300H» д.н.з. НОМЕР_2 , вилученого 31.08.2024 в ході проведення у к/п №0001517 від 25.08.2024 за ч. 3 ст. 332 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_15 про накладення арешту на автомобіль марки Lexus NX 300H, VIN НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 , який був вилучений 31.08.2024, в ході проведення обшуку у к/п №0001517 від 25.08.2024 за ч. 3 ст. 332 КК України

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4