Справа № 188/1523/24
Провадження № 1-кп/188/290/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000102 від 02.06.2024, що надійшла 25 червня 2024 року від прокурора Першотравенської окружної прокуратури, з обвинувальним актом стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Першотравенськ Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта вища, працює електрослюсарем підземним ШУ «Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, телефон НОМЕР_1 ,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3564-ІХ від 06.02.2024 продовжено на 90 діб.

ОСОБА_3 24.05.2024 близько 06.30 (точний час не встановлено), керуючись корисливими намірами, направленими на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні лазні - роздягальні адміністративного приміщення шахти «Степова» блок № НОМЕР_2 ШУ «Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, діючи в умовах воєнного стану, викрав чоловічий наручний годинник марки «Сasio» модель GА-2100-1АЕR, що належать ОСОБА_6 , вартістю 4 369,05 грн.

Викрадене ОСОБА_3 привласнив, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 4 369,05 грн.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_3 24.05.2024 близько 06.30 (точний час не встановлено), перебуваючи у приміщенні лазні - роздягальні адміністративного приміщення шахти «Степова» блок № НОМЕР_2 ШУ «Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яке розташоване за адресою: вул. Польова, 1, с. Миколаївка Синельниківського району Дніпропетровської області, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, побачив у вказаному приміщенні 2 пластикові платіжні карти Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», після чого у нього виник умисел на викрадення офіційного документу, а саме дебетної картки № НОМЕР_3 та кредитної картки № НОМЕР_4 , відкритих за рахунком НОМЕР_5 , які належать потерпілому ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, усвідомлюючи, що пластикова банківська картка видається банківською установою, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, та розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав дебетну картку № НОМЕР_3 та кредитну картку № НОМЕР_4 Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», відкритих за рахунком НОМЕР_5 , власником яких є потерпілий ОСОБА_6 , з метою подальшого зняття грошових коштів без його відома, якими надалі розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, - викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Під час досудового слідства 21 червня 2024 року прокурор Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості відповідно до норм статей 469 та 472 КПК України, у якій дійшли згоди щодо істотних для цього кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій підозрюваного як кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України; щодо остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які будуть визначені судом.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою № 9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Суд (національний), який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 185 КК України, яке правильно кваліфіковане як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, і згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, та ч. 1 ст. 357 КК України, яке правильно кваліфіковане як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, і згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, внаслідок яких шкода завдана приватним інтересам потерпілого ОСОБА_6 , який надав письмову згоду прокурору на укладення цієї угоди, призначення узгодженої сторонами міри покарання і проведення судового розгляду без його участі. Обвинувачений визнає свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення і просить затвердити угоду про визнання винуватості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацом 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її невиконання. Він погодився на відшкодування процесуальних витрат на проведення експертизи у цьому кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, вважав, що угода не порушує прав та інтересів обвинуваченого.

Прокурор підтримав угоду і просив суд її затвердити.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, існують фактичні підстави для визнання винуватості, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим, виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховує обставину, яка пом`якшує покарання, передбачену ст. 66 КК України, - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, обрана в межах санкцій ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України і вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості від 21 червня 2024 року та призначити узгоджену сторонами остаточну міру покарання.

Цивільний позов не заявлено. Шкода, завдана злочином, відшкодована у повному обсязі шляхом повернення викраденого майна потерпілому.

Речовий доказ чоловічий наручний годинник марки «Сasio» модель GА-2100-1АЕR, що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 , слід залишити йому як власнику.

Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 2775/24 від 05.06.2024 в розмірі 320 грн слід на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його застосування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368-376, 468-476, 392-395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яку 21 червня 2024 року уклали прокурор Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ чоловічий наручний годинник марки «Сasio» модель GА-2100-1АЕR, що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 , залишити йому.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1