Провадження № 1-кп/522/1629/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження № 0000051 від 27.01.2021 року на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_8 ,

експерта ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 року, приблизно о 17:50 год., в Приморському районі м. Одеса, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ТОYОТА САМRY», р/н НОМЕР_1 , в умовах мокрого асфальту, без будь-яких ям та вибоїн на дорозі, у темний час доби, в дощ, при достатньому вуличному міському освітленні, здійснював рух зі швидкістю близько 50 км/год, по вул. Фонтанська дорога з боку просп. Адміральський в напрямку вул. Сегедська. Будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, в районі буд. 23ц, здійснював рух прямо, у крайній лівій смузі для руху дороги, яка має по три смуги для руху в одному напрямку та посередині поділена розділювальним газоном.

Водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість вчасно помітити пішохода, який біг за межами проїзної частини по тротуару розділювального газону з боку нерегульованого пішохідного переходу полос зустрічного руху в напрямку дорожньої розмітки нерегульованого пішохідного переходу з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, позначеною дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху України та вибіг на нерегульований пішохідний перехід з лівого краю проїзної частини вул. Фонтанська дорога, вчасно не прийняв заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, маючи технічну можливість уникнути ДТП допустив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, перебігав проїзну частину зліва направо за ходом руху керованого автомобіля «ТОYОТА САМRY», р/н НОМЕР_1 у встановленому для цього місці.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_15 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку, вогнища геморагічних забоїв правої скроневої долі, крововиливу під м`які мозкові оболонки правої скроневої області, відкритого перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забійних ран скроневої та лобної областей, саден обличчя, обох кистей, області обох колінних суглобів. Зазначені ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова рухаючогося транспортного засобу в момент контактування з тілом постраждалого, а також внаслідок його подальшого падіння на дорожнє покриття. Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 26.01.2021 року, і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Належні дії водія автомобіля «ТОYОТА САМRY», р/н НОМЕР_1 слід розглядати відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, які передбачають для уникнення пригоди гальмування, при необхідності аж до зупинки. По заданому слідством моменті виникнення небезпеки для руху та видимості пішохода водій автомобіля «ТОYОТА САМRY», р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість належним виконанням вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України уникнути пригоди. За умовами заданого слідством моменту виникнення небезпеки для руху, та видимості пішохода з робочого місця водія, його дії не відповідали вимогами пункту 12.3 ПДР та з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Таким чином, водій ОСОБА_7 своїми необережними діями допустив порушення вимог п. п. 2.3. (б), 12.3., 18.1. Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), які вказують на те, що:

п. 2.3. ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3. ПДР «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 18.1. ПДР «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе фактично визнав і показав, що 26.01.2021 року, він керуючи автомобілем «ТОYОТА САМRY», р/н НОМЕР_1 , у темний час доби, в дощ, здійснював рух із дозволеною швидкістю по вул. Фонтанська дорога з боку просп. Адміральський в напрямку вул. Сегедська, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , який, перебігав проїзну частину. Після наїзду на пішохода, зупинив транспортного засобу, підійшов до потерпілого, подивився в якому він стані та запропонував допомогу. В момент ДТП був тверезий.

Не зважаючи на те, що обвинувачений фактично визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, його винуватість повністю доведена наступними дослідженими в ході судового розгляду доказами:

- показаннями експерта ОСОБА_14 , який в судовому засіданні показав, що експертиза проводилась за постановою слідчого. Водій бачив потерпілого та мав технічну можливість зупинитись;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.01.2021 року, згідно якого оглянуто місце ДТП, вид, спосіб регулювання руху на ділянці та інше;

- схемою та фототаблицею до протоколу огляду місця ДТП;

- протоколами огляду речових доказів від 25.02.2021 року, згідно якого було оглянуто СД-диск із відеозаписом ДТП від 26.01.2021 р. та відеозапис з реєстратора;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.05.2021 року, згідно якого було відтворено події від 26.01.2021 р.;

- схемою слідчого експерименту від 20.05.2021 року;

- висновком експертів комп`ютерно-технічної та авто технічної експертизи обставин наїзду автомобіля на пішохода № 21-3139/3140 від 09.08.2021 року, згідно якого водій автомобіля «ТОYОТА САМRY», р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР уникнути пригоди;

- фототаблицею до висновку № 21-3139/3140 від 09.08.2021 року.

Наведених доказів достатньо для обвинувачення ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Надані докази в їх сукупності, обґрунтовано дозволяють суду дійти висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого; обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття, знаходження на утриманні батька похилого віку, який потребує постійного догляду, з урахуванням транспортного засобу, визнання цивільних позовів, позитивна характеристика та раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався

З урахуванням сукупності вищезазначених обставин, які суд визнає, пом`якшуючими, при обранні ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами, вважає за можливе застосувати до нього дію ст.ст. 75, ст. 76 ч. 1 п. 1, 2; ч. 3 п. 2 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.

Відповідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ч. 2 ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановления законного, справедливого та достатнього покарання.

Крім того, враховуючи позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

3 аналізу характеру та обсягу допущених порушень Правил дорожнього руху. враховуючи обставини кримінального правопорушення, а також той факт, що діяльність обвинуваченого ОСОБА_7 пов`язана з керуванням транспортним засобом, також у нього та його сім`ї наявність права керування транспортним засобом є необхідним для отримання додаткового джерела доходу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди за цивільними позовами та надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, за своїм батьком, суд вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст. 122, 124 КПК України.

Цивільні позови Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі: Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України та ОСОБА_15 задовольнити, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні злочину повністю доведена.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно пунктів 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. ...у порушенні інших цивільних прав,...у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.».

В судовому засіданні встановлено та доведено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_15 завдано емоційних та душевних страждань, що призвело до погіршення здоров`я.

Щодо позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, суд залишає їх без розгляду, оскільки потерпілим ОСОБА_15 не надано доказів звернення до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхову виплату.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 ч. 1 п. 1, 2; ч. 3 п. 2 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 не застосовувати.

Цивільний позов Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі: Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 кошти у розмірі 27695 (двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 11 копійок на користь держави в особі бюджетної установи Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України (65044, м. Одеса, вул. Пироговська, 2, засіб зв`язку: , р/р № UА2001136 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ), у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду у розмірі 34029 (тридцять чотири тисячі двадцять дев`ять) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_15 в частині вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення шкоди, завданої злочином залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в розмірі 6943 (шість тисяч дев`ятсот сорок три) гривні 14 копійок.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2021 року про арешт майна скасувати.

Речові докази: автомобіль «ТОYОТА САМRY», р/н НОМЕР_1 вважати повернутим за належністю ОСОБА_7 ; два СД диск зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційний суду через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1

26.09.24