Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3130/24
Провадження №: 1-кс/332/347/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 р. м. Запоріжжя

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 08.01.2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця військової служби по мобілізації, який перебуває на посаді ….. (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану), у військовому званні «солдат», який не має місця реєстрації та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , затриманого в порядку ст. 208 КПК України, якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 в порядку ч.6 ст.199 КПК України звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки обвинувальний акт стосовно останнього за ч.4 ст.408 КК України спрямовано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті. Однак, підготовче засідання у справі до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку застосування запобіжного заходу тримання під вартою не проведено, а, ризики, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу на даний час існують та не зменшилися, обгрунтовуючи наступним.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 47 від 03.03.2022 солдата за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду ……..(інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, солдат ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 28.04.2023 за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, у невстановлений в ході досудового розслідування час, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , із дислокацією в (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) та в подальшому до місця несення служби не повернувся.

Тим самим, він усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину - місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану), після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

В подальшому, 24 травня 2024 року солдат ОСОБА_4 був виявлений оперативними співробітниками відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, в ході планового оперативного відпрацювання органами Національної поліції України території міста Запоріжжя, щодо виявлення осіб, що скоїли злочин чи мали причетність до злочинної діяльності, після чого був запрошений до вищевказаного територіального органу поліції, де був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, тим самим останній закінчив вчинення кримінального правопорушення.

25.05.2024 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також може незаконно впливати на свідків, що обумовлюється тим, що всі свідки на даному етапі досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлені; встановлені свідки у даному кримінальному провадженні разом з ОСОБА_4 проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить для останнього умови для здійснення ним впливу на свідків. За таких підстав, слідчий вважає, що менш суворі запобіжні заходи аніж тримання під вартою не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, тому просить суд продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , просив відмовити у задоволенні клопотання, обґрунтовуючи недоведеністю прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи клопотання, вивчивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.6 ст.199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст.199 КПК України.

За правилами ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є те, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування чи судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики (зазначені у ст.177 КПК України) не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

В даному випадку, як зазначено у клопотанні та з`ясовано в судовому засіданні, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за ч.4 ст.408 КК України спрямовано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті для розгляду по суті, але підготовче судове засідання не призначено.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру. За наявності обґрунтованих даних, які спростовують всі чи деякі обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий за погодженням із прокурором має право змінити раніше повідомлену підозру чи за наявності для цього підстав прийняти рішення про закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України а саме: переховування від суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, а отже, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри обвинуваченого вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме самовільно залишивши місце несення служби. Щодо ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то такий обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_4 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

Питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого слідчий суддя не вирішує з підстави того, що нормою ч.8 ст.176 КПК України прямо передбачено те, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на вищевикладене, з підстави доведення прокурором наявності ризиків, передбачених п. 1, п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України приймаючи до уваги норму ч. 8 ст. 176 КПК України слідчий суддя вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» а отже, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному в межах строку досудового розслідування на умовах, викладених в ухвалі слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 року.

Керуючись ст.ст. 177, 183 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 60 днів, тобто до 20.10.2024 року включно з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на умовах, викладених в ухвалі слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 року.

Копію ухвали надіслати прокурору, обвинуваченому і захиснику та надіслати до Запорізького СІЗО для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1