Провадження № 1-кп/344/1026/24
У Х В А Л А

21 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Івано-Франківському міському суді знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2024 року продовжено щодо обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02 листопада 2024 року включно.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої на строк 60 днів. Підтримуючи клопотання, мотивував його наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме щодо можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків, оскільки обвинуваченій відомі їхні анкетні дані, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. Звернув увагу суду, що згідно з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст.111-1 КК України, застосовується запобіжний захід тримання під вартою.

Захисник заперечив проти клопотання, вважав ризики, передбачені ст.177 КПК України, необґрунтованими, оскільки обвинувачена раніше не судима, звертав увагу на її сімейний стан, постійне місце проживання. Просив змінити обвинуваченій запобіжний захід на більш м`який цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Обвинувачена підтримала думку захисника, вказала, що на час перебування під домашнім арештом готова проживати у АДРЕСА_1 , щоб виключити можливість спілкування зі свідками мешканцями села, а на свідків, які на даний час утримуються під вартою, тим паче вплинути не може. Які на даний час утримуються під вартою, тим більше вплинути не може.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження з цього приводу, в тому числі дані, що характеризують особу ОСОБА_5 , її вік, стан здоров`я, майновий стан, наявність постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченої, що раніше не судима, суд також враховує, що інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_5 кримінальне правопорушення (ч.5 ст.111-1 КК України) є тяжким злочином, на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо можливого переховування від суду та незаконного впливу на свідків, що ще не допитувалися у судовому засіданні.

Крім того, суд враховує, що ризик у свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, згідно якої, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом враховано, що відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою (норма визнана такою, що відповідає Конституції України (є конституційною) Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі № 3-111/2023 (207/23, 315/23) від 19 червня 2024 року).

Конституційним Судом України у справі № 3-111/2023 (207/23, 315/23) від 19 червня 2024 року акцентовано наявність правомірної мети, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 Кодексу, маючи намір посилити захист суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану) особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

Обставини, що слугували підставою обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави до зміни чи скасування запобіжного заходу, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на неї обов`язків. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 є співмірними і доцільними задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження, а тому запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 у виді тримання під вартою слід продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 369-372, ч.2 ст.392 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 задовольнити. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити до 19 грудня 2024 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» та вручити обвинуваченій і прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6