Справа № 536/1002/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці матеріали кримінального провадження № 0000066, які надійшли з Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області з обвинувальним актом за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді диспетчера у Полтавській дирекції залізничних перевезень, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що 21.01.2017 року приблизно о 17 год. 10 хв., в темний час доби без опадів, за відсутності зовнішнього електроосвітлення, по мокрому асфальтобетонному покриттю автодороги «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони с. Ялинці Кременчуцького району в напрямку с. Піщане Кременчуцького району, поза межами населеного пункту, керуючи автомобілем «ВАЗ 11183-110 ЗНГ» державний номерний знак НОМЕР_1 з увімкненим ближнім світлом фар, рухався водій ОСОБА_5 .

В цей саме час, в попутному напрямку відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ 11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_2 , на смузі руху останнього, знаходилась пішохід ОСОБА_9 , яка була обернена спиною у напрямку руху автомобіля.

Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, на 240 км. + 500 м. автодороги «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя», поблизу с. . Піщане Кременчуцького району, водій ОСОБА_5 , рухаючись з перевищенням допустимої швидкості руху - 58,9 км./год., за умови видимості елементів проїзної частини дороги, маючи можливість своєчасно виявити пішохода, не вжив заходів до зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, тим самим порушив вимоги п. п. 12.2., 12.3. «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано:

- 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та в межах своєї смуги руху, допустив наїзд передньою крайньою правою частиною автомобіля у задню частину тіла пішохода ОСОБА_9 .

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 69 від 23.02.2017 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: крововиливи під м`які мозкові оболонки правої півкулі в потиличній долі та лівої півкулі тім`яно-скроневій долі, перелом кісток основи та склепіння черепу в задній та середній черепній ямках справа, крововилив в м`які покрови голови в правій потиличній ділянці, садна на обличчі, розрив нижньої частки правої легені, крововиливи під плевру та в тканину правої та лівої легені по задній поверхні, крововиливи коренів легенів, множинні переломи ребер справа по лопатковій та підпахвовим лініям з розривом пристінкової плеври, перелом ребер зліва по лопатковій та біляхребтовій лініям, перелом правої лопатки, садна на спині, перелом шийки правого стегна, перелом великогомілкової кістки лівої гомілки, множинні переломи малогомілкової кістки лівої гомілки, рана на задній поверхні лівого стегна, садна на задній поверхні гомілковоступеневих суглобів, синці на нижніх кінцівках та лівій кисті.

Виявлені тілесні ушкодження являють собою сполучену травму голови, грудної клітини та нижніх кінцівок, яка супроводжувалась кровотечею в праву плевральну порожнину та ускладнилась розвитком травматичного шоку, та по ступеню тяжкості, стосовно живої особи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті, внаслідок ударної дії тупими предметами зі значною силою, якими могли бути виступаючі частини легкового автомобіля який рухався, при цьому в момент первинного контакту потерпіла перебувала у вертикальному положенні та обернена задньою поверхнею лівої гомілки до травмуючої частини автомобіля.

Причиною смерті ОСОБА_9 став травматичний шок, як ускладнення тупої травми голови, грудної клітини та нижніх кінцівок з крововиливом під оболонки головного мозку, переломом кісток основи черепу, множинними переломами ребер справа та зліва по задніх анатомічних лініях, крововиливами та розривами легень, переломами кісток правого стегна та лівої гомілки.

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_9 етиловий та інші спирти не виявлено.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 153 від 03.04.2017 року в заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «ВАЗ-11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП.

В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВАЗ-11183- 110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.2., 12.3. «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Відповідно до висновку додаткової судової автотехнічної експертизи № 187 від 19.04.2017 року в заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «ВАЗ- 11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП.

В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВАЗ-11183- 110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.2., 12.3. «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Відповідно до висновку судової трасологічної експертизи № 259 від 26.05.2017 року, місце наїзду автомобіля «ВАЗ-11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 на пішохода ОСОБА_9 розташоване на 240 км. + 500 м. автодороги «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя», у Кременчуцькому районі Полтавської області, перед початком осипу пластикових уламків в схемі до протоколу огляду місця пригоди.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 2 ст. 286 КК України.

Таке обвинувачення підтримано прокурором в ході судового розгляду.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та дав показання, що 21.01.2017 року о 17 год. 10 хв., він рухався зі сторони с. Ялинці Кременчуцького району в напрямку с. Піщане Кременчуцького району, поза межами населеного пункту, керуючи автомобілем «ВАЗ 11183-110 ЗНГ» державний номерний знак НОМЕР_1 з увімкненим ближнім світлом фар. Під час руху, попереду нього транспорту не було, на зустріч йому також транспортні засоби не рухались. Права сторона дороги була засніжена, біла, на узбіччі був сніг. Потерпілу на дорозі не бачив, все сталося несподівано, не було технічної можливості для попередження дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ОСОБА_9 раптово звалилася йому під колеса.

В зв`язку з наведеним категорично заперечив свою вину, вважає, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки Правил дорожнього руху України він не порушував, та не мав технічної можливості уникнути наїзду на ОСОБА_9 , тому просив його виправдати.

Показання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також свідків не спростовують показання обвинуваченого та ні прямо, ні опосередковано не підтверджують порушення останнім Правил дорожнього руху України, що призвело до наїзду на ОСОБА_9 , та, як наслідок, вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органом досудового розслідування, оскільки потерпілі та вказані свідки очевидцями події не були, а тому покласти в основу обвинувачення ОСОБА_5 їх показання неможливо.

Окрім показань потерпілих та свідків, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні письмові докази, які ретельно досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні під час судового слідства, а саме:

- показаннями потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які в судовому засіданні підтвердили факт загибелі ОСОБА_9 в результаті ДТП, але самі обставини ДТП їм не відомі. Були присутні під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_10 . З боку ОСОБА_5 були зауваження щодо погодних умов під час проведення слідчого експерименту. ОСОБА_5 та ОСОБА_10 особисто показували та розказували про обставини події, місце розташування потерпілої. Зауважень до даних, внесених до протоколів слідчого експерименту, у них не було, крім погодних умов. В результаті загибелі ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_6 була завдана матеріальна шкода в сумі 5519 грн. 17 коп., моральна шкода - 250 000 грн, потерпілому ОСОБА_7 завдана моральна шкода в сумі 250 000 грн. Відшкодовано обвинуваченим 5000 грн. Просили покарати суворо.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , з яких вбачається , що 21.01.2017 приблизно о 17 год знаходився у власному автомобілі поблизу с. Піщане Кременчуцького району, у заїзному кармані поблизу саморобного шлагбауму. Асфальт був мокрий, чорний, на узбіччі та краю дороги був білий сніг, опадів та освітлення не було. Свідком події не був, але почув глухий звук від удару. Звуку гальмування не чув. Вийшов з машини та побачив на протилежному узбіччі тіло пішохода. За пішоходом був легковий автомобіль ВАЗ червоного кольору, з пошкодженнями передньої частини автомобіля. Потерпілу відкинуло на узбіччя.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що наприкінці січня 2017 приблизно о 16-17 год рухався на власному автомобілі зі сторони с. Ялинці в напрямку с. Піщане. Попереду себе побачив пішохода-жінку, яка йшла по дорозі, по його смузі руху, ближче до правого узбіччя. Він об`їхав її, зупинився та запропонував підвезти, на що вона відповіла відмовою. Після цього він поїхав по своїх справах. Дорога була мокрою, опадів не було. Освітлення не було. Узбіччя почищене, 2 метри були вільні від снігу, край дороги засніжений. Коли їхав в зворотному напрямку, десь через 30-40 хвилин, то побачив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль ВАЗ допустив наїзд на ту саму пішохода-жінку, яку він зустрів раніше.

- показаннями свідка ОСОБА_10 вбачається, що 21.01.2017 він їхав з рибалки в якості пасажира разом з ОСОБА_5 на його автомобілі ВАЗ. При наближенні до с. Піщане швидкість руху складала 60-65 км/год. Попереду їх та на зустріч транспортних засобів не було. Було темно, дорога була мокра. За 15-20 метрів він побачив потерпілу, не встиг крикнути, як стався удар. Пішохід був обернений спиною. Відбувся наїзд передньою правою частиною автомобіля в задню частину тіла пішохода. В результаті наїзду пішохід впав на лобове скло. ОСОБА_5 не гальмував, вивернув кермо вже після наїзду.

- показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з яких вбачається, що вони були понятими під час проведення слідчого експерименту у березні 2017 року. Під час слідчого експерименту було темно, асфальт полили водою, сніг трохи лежав на узбіччі. Зміст протоколу проведення слідчого експерименту та схеми відповідав тим замірам, які проводили. ОСОБА_5 казав, що потерпілу не бачив, вона раптово вистрибнула на лобове скло. Все, на що вказував ОСОБА_5 , слідчий одразу записував, всі дані збігалися. Протокол присутні читали, підписували, зауважень не було. Були зауваження ОСОБА_5 про те, що під час події снігу було більше.

- показаннями експерта ОСОБА_15 , за яких вбачається, що останній підтвердив свої висновки, викладені у судово-медичної експертизи № 69 від 23.02.2017. що тілесні ушкодження на тілі потерпілій утворились незадовго до настання смерті, внаслідок ударної дії тупими предметами зі значною силою, якими могли бути виступаючі частини легкового автомобіля, який рухався, при цьому в момент первинного контакту потерпіла перебувала у вертикальному положенні та обернена задньою поверхнею лівої гомілки до травмуючої частини автомобіля. Об`єктивних даних про подію з декількома автомобілями немає.

- показаннями експерта ОСОБА_16 , за яких вбачається, що останній підтвердив свої висновки судової автотехнічної експертизи № 153 від 03.04.2017 та додаткової судової автотехнічної експертизи № 187 від 19.04.2017;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.01.2017 розпочатий огляд о 18 год. 20 хв., погодні умови: пасмурно, без опадів, +1, вид та стан покриття : асфальтобетонне, вологе чисте, по краю проїзної частини засніжене, під час якого було зафіксовано місце ДТП та розташування автомобіля ВАЗ 11183-110 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 та трупу потерпілої, а також схемою та фототаблицями до нього; оглянутий транспортний засіб: розбите лобове скло з правого боку, вм`ятина на даху з правого боку, пошкоджена права передня фара, механічні пошкодження на передній частині автомобіля починаються на відстані 0,1 м від правої габаритної точки автомобіля, довжиною 0,25 м. Труп жінки-пішохода, розташований в положенні лежачи на правому узбіччі по напрямку м. Кременчук. Труп розташований на правому боці, обличчям до низу... На обличчі трупу крововиливи та речовина бурого кольору...

- висновком судово-медичної експертизи № 69 від 23.02.2017 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: крововиливи під м`які мозкові оболонки правої півкулі в потиличній долі та лівої півкулі тім`яно-скроневій долі, перелом кісток основи та склепіння черепу в задній та середній черепній ямках справа, крововилив в м`які покрови голови в правій потиличній ділянці, садна на обличчі, розрив нижньої частки правої легені, крововиливи під плевру та в тканину правої та лівої легені по задній поверхні, крововиливи коренів легенів, множинні переломи ребер справа по лопатковій та підпахвовим лініям з розривом пристінкової плеври, перелом ребер зліва по лопатковій та біляхребтовій лініям, перелом правої лопатки, садна на спині, перелом шийки правого стегна, перелом великогомілкової кістки лівої гомілки, множинні переломи малогомілкової кістки лівої гомілки, рана на задній поверхні лівого стегна, садна на задній поверхні гомілковоступеневих суглобів, синці на нижніх кінцівках та лівій кисті.

Виявлені тілесні ушкодження являють собою сполучену травму голови, грудної клітини та нижніх кінцівок, яка супроводжувалась кровотечею в праву плевральну порожнину та ускладнилась розвитком травматичного шоку, та по ступеню тяжкості, стосовно живої особи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті, внаслідок ударної дії тупими предметами зі значною силою, якими могли бути виступаючі частини легкового автомобіля який рухався, при цьому в момент первинного контакту потерпіла перебувала у вертикальному положенні та обернена задньою поверхнею лівої гомілки до травмуючої частини автомобіля.

Причиною смерті ОСОБА_9 став травматичний шок, як ускладнення тупої травми голови, грудної клітини та нижніх кінцівок з крововиливом під оболонки головного мозку, переломом кісток основи черепу, множинними переломами ребер справа та зліва по задніх анатомічних лініях, крововиливами та розривами легень, переломами кісток правого стегна та лівої гомілки.

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_9 етиловий та інші спирти не виявлено.

- висновком судової автотехнічної експертизи № 153 від 03.04.2017 з якої вбачається, що в заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «ВАЗ-11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП.

В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВАЗ-11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.2., 12.3. «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;

- висновком додаткової судової автотехнічної експертизи № 187 від 19.04.2017 в заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «ВАЗ-11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП.

В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВАЗ-11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.2., 12.3. «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

- висновком судової трасологічної експертизи № 259 від 26.05.2017, місце наїзду автомобіля «ВАЗ-11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 на пішохода ОСОБА_9 розташоване на 240 км. + 500 м. автодороги «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя», у Кременчуцькому районі Полтавської області, перед початком осипу пластикових уламків в схемі до протоколу огляду місця пригоди.

- висновком судово-медичної експертизи № 36-МК від 27.02.2017 речових доказів ОСОБА_9 - пошкодження на одязі та взутті ОСОБА_17 могли утворитися при ДТП, у вказаний строк та при вказаних обставинах:

На жіночому пальто - по зовнішній поверхні капюшона, переходячи на спинку справа, та частково на зовнішню поверхню правого рукава, розриви, які утворилися в результаті дії твердого, тупого предмету, з послідуючим ковзанням та тертям об тверду, нерівну, рельєфну поверхню;

На спинці зліва, переходячи на внутрішню поверхню підкладки, розрив, який утворився в результаті дії твердого, тупого предмету, з послідуючим ковзанням та тертям об тверду, не рівну, рельєфну поверхню;

По задній поверхні правого рукава - в ділянці правого плечового шва, розриви шовних ниток, які утворилися від дії сил на переростягування.

- на светрі, на спинці справа, розриви тканини, які утворилися в результаті дії твердого, тупого предмету;

- на спортивних брюках, по задній поверхні лівої штанини, розриви, які утворилися в результаті дії твердого, тупого предмету, з послідуючим ковзанням та тертям об тверду, не рівну, рельєфну поверхню;

- на лівій штанині в ділянці лівого бокового шва, розрив шовних ниток, який утворився від дії сил на переростягування;

- на лівій галоші, в ділянці задника зліва, та на підошві, в ділянці задника, виходячи за край, поверхневі зчіси, які утворилися від дії твердого, тупого предмету, з послідуючим ковзанням та тертям;

- на лівому валянку, в ділянці задника, - на підошвинній частині лівого валянка, в ділянці носка справа - по зовнішній поверхні лівого валянка, розриви, які утворилися від дії тупого, твердого предмету.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2017 за участі свідка ОСОБА_5 та схемою до нього, під час якого останній розповів про обставини ДТП, зокрема показав, що погодні умови ідентичні тим, що були на день ДТП. На вулиці було темно, асфальтоване покриття було вологе, ожеледиці не було, по краю проїзної частини був сніговий накат. Швидкість його руху приблизно складала 60-70 км/год. Побачив пішохода, який був обернений спиною до його автомобіля. Він одразу ж застосував екстрене гальмування, і в цей саме момент відбувся наїзд передньою правою частиною його автомобіля у задню частину тіла пішохода. В результаті наїзду пішохід впав на лобове скло. Після цього він одразу ж зупинився в межах своєї смуги руху. Перед наїздом на пішохода, самого пішохода він взагалі не бачив. При цьому ОСОБА_5 зробив зауваження до протоколу: погода не відповідала тієї, що була при ДТП, а саме: йшов мокрий сніг і були димка (туман). Жоден ліхтар не горів і зустрічних машин не було, які підсвічували в зворотньому напрямку (напроти) на проїзній частині не було машин.

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 16.03.2017 року з якого вбачається, що ОСОБА_10 повідомив, що під час ДТП було темно, покриття вологе, ожеледиці не було. Він побачив пішохода, який знаходився по напрямку їхнього руху та був обернений спиною до автомобіля. ОСОБА_5 в цей час одразу ж застосував екстрене гальмування та почав приймати кермо автомобіля ліворуч, щоб об`їхати пішохода, коли він приймав ліворуч, то в цей саме час відбувся наїзд передньою правою частиною автомобіля у задню частину тіла пішохода. В результаті наїзду пішохід впав на лобове скло. Погодні умови були ідентичні тим, які були в день ДТП.

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 14.04.2017 року, з якого вбачається, що свідок показав, що потерпіла рухалась в напрямку с. Піщане, рухалась прямолінійно, напрямку руху не змінювала.

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 від 14.04.2017 року з якого вбачається, що свідок вказав темп руху пішохода ОСОБА_9 ;

- довідкою Полтавського обласного центру з гідрометереології в період з 15 год. 20 хв. до 17 год. 15 хв. відмічалася слабка ожеледь;

- картами виїзду бригади екстреної медичної допомоги по підстанції Кременчуцького району№ 307 та № 307-1 від 21.01.2017;

- висновком Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру № 299 від 21.01.2017 року у ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено;

- посвідченням водія ОСОБА_5 від 27.07.95;

- страховим полісом СК «Країна» НОМЕР_3 про страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_5 - діяв на час ДТП до 17.03.2017 року;

- постановою від 23.01.2017 про визнання речовим доказом: автомобіль ВАЗ 11183- 110 ЗНГ д.н.з НОМЕР_1 ;

- постановою від 21.03.2017 про визнання речовим доказом: одяг та взуття ОСОБА_9 ;

- протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 24.01.2017 року, згідно якого ОСОБА_6 впізнав свою дружину ОСОБА_9 ;

- ухвалою слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави від 18.04.2017 про арешт майна - арештований автомобіль ВАЗ 11183-110 ЗНГ д.н.з НОМЕР_1 .

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2018 за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 , понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , потерпілого ОСОБА_7 , та схемою до нього, зі слів Маложиленка вбачається, що погодні умови не відповідають тим, що були під час ДТП, а саме: проїзна частина частково була зі сніговим накатом, частково ожеледиця. На момент проведення проїзна частина суха, узбіччя засніжене. Повідомив, що швидкість його руху складала 60-70 км/год, до 80 км/год. Він рухався по своїй смузі руху, ближче до осьової лінії дорожньої розмітки. В цей саме момент, з правого узбіччя він побачив пішохода, який рухався в попутньому напрямку, з правого узбіччя під кутом 45-50 градусів, швидким темпом, рухався в напрямку осьової лінії дорожньої розмітки, з права наліво. Побачивши пішохода, він застосував екстрене гальмування і в цей самий момент відбувся наїзд передньою правою частиною його автомобіля на пішохода.

- висновком судової комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи 938/939 від 25.06.2018, з якого вбачається, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 в частині відстані, яку подолала пішохід від краю проїзної частини до вказаного місця наїзду, а відтак і час тривалості небезпеки, а також в частині розташування місця наїзду є технічно неспроможними. Пішохід, що стоїть або рухається прямолінійно без зміни напрямку руху в полі зору водія в попутньому напрямку по узбіччю дороги за умов, вказаних в ухвалі, небезпеку водію не створює.

- показаннями свідка ОСОБА_22 , з яких вбачається, що він складав схему до протоколу огляду місяця пригоди від 21.01.2017, вимірював ширину дороги до видимого краю дороги 2,8 м., до видимої межі, до краю сніжного покриття.

- рапортом про подію та витягом з єдиного обліку № 224 від 21.01.2017 з яких вбачається, що на місто пригоди направлена слідчо-оперативна група відділення поліції, в складі якої був слідчий СУ ОСОБА_22 ;

- показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , з яких вбачається, що вони були понятими під час проведення слідчого експерименту від 21.03.2018 та показали яким чином відбувався слідчий експеримент, що на дорозі снігу не було, тільки на узбіччі, адвокат ОСОБА_4 ходив разом із слідчим під час слідчого експерименту та дивився, що той записує у протокол, зауважень у понятих щодо складення протоколу слідчого експерименту та схеми до нього не було.

- висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та медичної експертизи 1/15 від 26.02.2019 та фототаблицями до нього - в момент первинного контактування потерпіла ОСОБА_9 була обернена задньою частиною тіла до передньої частини автомобіля під керуванням ОСОБА_5 . В момент наїзду знаходилася у вертикальному або близькому до нього положенні, пошкодження на тілі потерпілої ОСОБА_9 відповідає розташуванню механічних пошкоджень на автомобілі ВАЗ 11183-110 ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 . Причиною смерті ОСОБА_9 став травматичний шок, як ускладнення тупі травми голови, грудної клітини та нижніх кінцівок з крововиливом під оболонки головного мозку, перелом кісток основи черепу, множинними переломами ребер справа та зліва по задніх анатомічних лініях, крововиливами та розривами легень, переломами кісток правого стегна та лівої гомілки. Стосовно живої особи тілесні ушкодження виявлені на трупі ОСОБА_9 мають ознаки тяжких по критерію небезпеки для життя.

- показаннями експертів ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , з яких вбачається, що експерти надали роз`яснення щодо своїх висновків та підтвердили правильність своїх висновків;

- висновком додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи 256/257 від 15.06.2021, водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом зупинки автомобіля на відстані видимості пішохода. Дане твердження справедливе за умови знаходження пішохода в нерухомому стані. Враховуючи той факт, що пішохід безпосередньо перед наїздом могла рухатися в попутньому напрямку (віддаляючись від автомобіля), то з моменту її появи в полі зору водія, висновки стосовно технічної можливості уникнути наїзду для водія автомобіля ОСОБА_5 шляхом гальмування будуть тим більш справедливими;

- висновком комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2270/2271/50 від 30.08.2023 - ...пішохід ОСОБА_9 перебувала у вертикальному чи близькому до нього положенні і була обернена задньою частиною тіла до передньої частина автомобіля ОСОБА_5 .... Показання свідка ОСОБА_10 , вказані під час слідчого експерименту від 16.03.2017 в частині розташування наїзду в повздовжньому напрямку, технічно неспроможні. В заданій дорожній ситуації дії водія автомобіля ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. У дорожній ситуації за умови руху пішохода в попутньому напрямку, висновки будуть тим більш справедливі, тому що пішохід віддаляючись від автомобіля збільшує віддалення автомобіля від місця наїзду.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення не надано.

Так, ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч. 2 цієї ж статті сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, з огляду на положення ст.9 КПК України, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України обов`язковому доказуванню у кримінальному проваджені підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, надаючи оцінку наданим стороною обвинувачення письмовим доказам, суд виходить з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно якої, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення. Кожний склад кримінального правопорушення обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає кримінальну відповідальність особи.

Кваліфікація кримінального правопорушення кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом кримінального правопорушення) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Отже, прокурор повинен належними та допустимими доказами довести наявність всіх обставин, які в сукупності утворюють склад того чи іншого кримінального правопорушення, а також факт вчинення суспільно небезпечного діяння (дії або бездіяльності).

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в тому, що він своїми необережними діями, котрі виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

За нормативним визначенням об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, складається з порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, суспільно небезпечних наслідків, причинного зв`язку між порушенням і наслідками. Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності. Тобто обов`язковою передумовою чи взаємозв`язком для кваліфікації дій особи за ст. 286 КК України має бути саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом.

Так, на думку суду, обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 суд, згідно ст. 23 КПК України, бере до уваги, оскільки вони не спростовані показаннями допитаних свідків та наданими стороною обвинувачення дослідженими в судовому засіданні доказами, які, як самі по собі так і в сукупності з іншими доказами, не доводять вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Водночас, суд погоджується з доводами сторони захисту в частині того, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.01.2017 року, складено слідчим ОСОБА_26 , має безліч порушень при його складанні.

Так, в протоколі стоїть підпис слідчого ОСОБА_26 , водія ОСОБА_5 і понятих без зазначень їх прізвищ біля підписів.

Підписів інших учасників, як то слідчі, спеціалісти та судово-медичні експерти або експерти- криміналісти участі в огляді не приймали, на 1 сторінці протоколу є відповідні графи (таблиці), які не заповнені, в кінці протоколу також відсутній підпис.

Відповідно до вказаного протоколу, обстановка на місці пригоди начебто не змінювалася під написом "оглядом встановлено", однак при цьому не зазначено звідки слідчий отримав таку інформацію.

В графі 4 описано вид та стан дорожнього покриття, слід зауважити, що відмітка щодо стану дорожнього покриття зазначено як: "вологе чисте (є плівка вільної води блиск)". Записано стан покриття, як "Вологе чисте, по краю проїзної частини засніжене" без вказання ширини мокрої та засніженої частини.

На стор.4 протоколу в графі 16 зазначено, що на місці пригоди відсутні будь-які сліди, що свідчать про переміщення об`єктів (транспортних засобів, уламків, трупів).

Тут же, в графі 17 вказано, що проводиться огляд транспортного засобу автомобіля ВАЗ-1183 д/н НОМЕР_1 , що має відповідні пошкодження.

В графі 18 зазначено, що відсутні сліди контактної взаємодії, нашарувань та відшарувань на транспортному засобі, з цієї ж причини не описується локалізація пошкоджень на ньому.

Даний запис суперечить запису в попередній графі 17, де описуються пошкодження на транспортному засобі.

В графі 19 та 20 стор.6 та 7 зазначено, що сліди транспортного засобу (в тому числі шин) відсутні. В графі 24, де вказано про необхідність вказати наявність слідів контактної взаємодії особи з навколишніми об`єктами та предметами (сліди волочіння, біологічного походження, уривки одягу тощо) їх форма напрямок та характер - стоїть прочерк.

В графі 35 описується труп невідомої жінки (опис проводиться слідчим самостійно)

Крім цього, в матеріалах справи міститься схема, датована тим же числом. Дані зі схеми відрізняються від даних в протоколі. По-перше, на схемі стоїть підпис особи, яка не приймала участь в огляді місця пригоди (не зазначена в протоколі, яка особа, що брала участь в слідчій дії), тобто яка взагалі не має відношення до огляду місця пригоди - це слідчий ОСОБА_22 , при цьому повну посаду і орган, де він працює не вказано.

На відміну від протоколу огляду, в схемі не зазначено ні номерний знак ні марку та модель автомобіля, що унеможливлює співставлення схеми з протоколом.

Прив`язка на схемі зроблена до в`їзду на польову дорогу, натомість в протоколі на стор. 2 зверху - до шлагбауму.

В схемі під №2 вказані сліди біологічного походження, схожі на кров, в протоколі в графі 24 стоїть прочерк, що такі сліди відсутні. В схемі під №№ 3,4,6,8 вказано окремі деталі одягу потерпілої, що лежать на дорозі, в протоколі в графі 24 стоїть прочерк, що такі сліди відсутні.

За понятих також підписалися невідомі особи, прізвища понятих в схемі не зазначені. Тобто, в даному випадку, схема і протокол складені різними особами. Схема складена особою, яка не приймала участь в огляді місця пригоди (її підпис відсутній в протоколі).

Огляд місця пригоди в частині огляду трупа також проводився неуповноваженою на це особою, яка не має спеціальних знань.

Відповідно до ст.103 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання.

Відповідно до ст.104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Протокол складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання;

2) описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи;

3) заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; виготовлені дублікати документів, а також копії інформації, у тому числі комп`ютерних даних, та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.

Відповідно до ст.105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки.

Додатками до протоколу можуть бути:

1) спеціально виготовлені копії, зразки об`єктів, речей і документів;

2) письмові пояснення спеціалістів, які брали участь у проведенні відповідної процесуальної дії;

3) стенограма, аудіо-, відеозапис процесуальної дії;

4) фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерних даних та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.

Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Відповідно до ст.106 КПК України протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, додаток до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.01.2017 року, яким є схема ДТП складена невідомою особою, яка не проводила таку слідчу дію, як огляд місця пригоди (злочину). Підпис вказаної особи (слідчого ОСОБА_22 ) відсутні у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, Крім цього, відповідно до ст.238 КПК України, огляд трупа слідчим, прокурором проводиться за обов`язкової участі судово-медичного експерта або лікаря, якщо вчасно неможливо залучити судово-медичного експерта. Огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, житла чи іншого володіння особи з додержанням правил цього Кодексу про огляд житла чи іншого володіння особи.

Тобто в даному випадку КПК України не допускає інших тлумачень, ніж обов`язковість участі судово-медичного експерта або лікаря під час огляду трупа.

Відповідно, незалучення судово-медичного експерта або лікаря під час огляду трупа прямо суперечить вимогам ст.238 КПК України.

Відповідно до даних матеріалів справи було встановлено, що стан дорожнього покриття: частково суцільний сніжний накат (права сторона смуги руху автомобіля) - дані з протоколу огляду місця ДТП (фотознімків) та свідчень ОСОБА_5 та свідка ДТП,, слабка ожеледиця (дані з довідки гідрометеоцентру). Ця обставина також потребує уточнення, оскільки в довідці 32-03-08/127 від 12.04.2017 року Полтавського обласного центру гідрометеорології в день ДТП з 15 години 20 хвилин до 17 години 15 хвилин спостерігалася ожеледиця. ДТП сталося о 17.00 годині, тобто коли ожеледиця ще була.

Огляд місця пригоди почався о 18 годині 20 хвилин, тому слідчий фізично не міг зафіксувати реальні погодні умови, які були на момент ДТП.

Тим більше, що права сторона смуги руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 була вкрита накатаним снігом, відповідно до фотознімку. Водій ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_10 під час допиту в суді повідомили, що автомобіль правими колесами рухався по сніжному накату.

Таким чином, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.01.2017 року не відповідає вимогам ст.ст. 104-106 КПК, а тому суд вважає за необхідне визнати його як недопустимий доказ.

Крім цього, відповідно до свідчень експертів ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 - вони не знайомилися з змістом свідчень обвинуваченого, свідків. Вони не використовували їх під час проведення експертних досліджень, що призвело, як приклад, до того, що експертами невірно трактовано зміст протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , зокрема в частині розташування тіла потерпілої під час руху в напрямку смуги руху автомобіля.

В ході судових засідань було допитано ОСОБА_5 , як обвинуваченого, свідка ОСОБА_10, що перебував в автомобілі, інших свідків, які дали свідчення щодо погодних умов на місці пригоди, понятих, що були присутні під час огляду місця пригоди та під час проведення слідчих експериментів, досліджені матеріали провадження.

В ході судового розгляду встановлено, що оглядом місця пригоди від 21.01.2017 року, зафіксовано, що проїзна частина була (на момент огляду) мокра, а узбіччя було засніжене (це видно по фотознімкам до протоколу, де зображено автомобіль, положення тіла пішохода. Видно, що узбіччя вкрито снігом. Автомобіль правим переднім колесом стоїть на сніжному накаті (хоча в даному випадку не зрозуміло чи це сніжний накат є частиною проїзної частини, чи узбіччям. Враховуючи, що на снігу видно сліди коліс, то сніжний накат є частиною проїзної частини. В такому випадку проїзна частина не є мокрою, вона вкрита сніжним накатом.

На знімках до протоколу огляду також чітко видно, що проїзна частина дороги темного кольору (слизька або волога), а узбіччя вкрите білим снігом (не забрудненим).

Внаслідок того, що чорний колір проїзної частини контрастував до яскравого білого кольору узбіччя, враховуючи особливості налаштування світла фар автомобіля (ліва фара світить до низу, права - вище праворуч в бік узбіччя) на момент ДТП проїзну частину дороги було видно близько 100 метрів вперед.

Слідчі експерименти за участю ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 проводилися 16.03.2017 року, коли снігу не було. Тобто погодні умови не відповідали тим, що були на момент пригоди, в той час, під час слідчого експерименту встановлювалася видимість меж проїзної частини.

Більше того, коли слідчий проводив слідчий експеримент і визначав видимість елементів проїзної частини, то він виміряв відстань від передньої частини автомобіля до місця, "... де перестає бути видимий статист...", а повинен виміряти відстань до місця, де перестає бути видимою межа проїзної частини і становить 33,7 метра. В одному і тому ж протоколі зазначається, що видимість статиста (де перестає бути видимим статист) становить 33,7 метра і в тому ж протоколі зазначається видимість пішохода (тобто того самого статиста), але вона становить 62 метра. І такі твердження вказано в двох протоколах слідчих експериментів з участю ОСОБА_5 і з участю свідка ОСОБА_10. Тобто, одну й ту ж саму людину може бути видно на одному й тому ж місці на відстані 33,7 і 62 метра.

Таким чином, видимість статиста - людини не може бути такою ж як видимість краю проїзної частини. При цьому, така велика видимість пішохода обумовлювалася тим, що слідчим не було забезпечено ті ж умови, що й на момент ДТП, тобто в момент визначення видимості був присутній зустрічний транспорт з ввімкненими освітлювальними приладами, який, в свою чергу, не рухався, а стояв на зустрічному узбіччі, саме в його світлі і було видно пішохода. саме цим обумовлена помилка при визначенні видимості пішохода.

Про те, що погодні умови на момент слідчого експерименту не відповідають погоднім умовам на момент ДТП, ОСОБА_5 зазначав у протоколі.

Допитаний в судовому засіданні експерт-автотехнік ОСОБА_16 також пояснив, що на визначення видимості дуже сильно впливають погодні умови і слідчий експеримент повинен проводитися в умовах максимально наближених до тих, що склалися на момент ДТП, оскільки висновки експерта можуть змінюватися в залежності від результатів.

Всі перелічені обставини, а саме, проведення слідчого експерименту за аналогічних погодних умов, визначення видимості елементів проїзної частини дороги, визначення реальної видимості пішохода при аналогічних погодних умовах, мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом або в судовому засіданні.

Не зважаючи на це, ОСОБА_5 брав участь в слідчому експерименті, як свідок. Тобто слідчий роз`яснив, що він не має права відмовитися давати свідчення, оскільки за це встановлена кримінальна відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.87 КПК України, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Тому даний протокол, фактично, є недопустимим доказом, отриманим внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України.

Тобто в даному випадку, були порушені права ОСОБА_5 , гарантовані Конституцією України, він був позбавлений права захистити себе, а протокол слідчої дії, на який посилається в подальшому експерт у висновку автотехнічної експертизи є недопустимим доказом, і, як наслідок тягне за собою недопустимість іншого доказу - висновку автотехнічного експерта.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 квітня 2018 року визначено, що стороною обвинувачення в якості доказу було долучено протокол слідчого експерименту від 16.03.2017 року, згідно якого ОСОБА_5 на час складання даного протоколу перебував в статусі свідка, а в подальшому був визнаний в якості обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні. При цьому суд приходить до переконання, що слідчий мав всі підстави вважати, що ОСОБА_5 в подальшому буде визнаний обвинуваченим, оскільки автомобіль, яким було здійснено наїзд на потерпілу, перебував під його керуванням, що не спростовувалось в тому числі і самим ОСОБА_5 .

Відповідно до п.1 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.87 КПК України, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Тому даний протокол, фактично, є недопустимим доказом, отриманим внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України.

Тобто в даному випадку, були порушені права обвинуваченого, гарантовані Конституцією України, він був позбавлений права захистити себе, а протокол слідчої дії, на який посилається в подальшому експерт у висновку автотехнічної експертизи є недопустимим доказом, і, як наслідок тягне за собою недопустимість іншого доказу висновку автотехнічного експерта.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч.4 ст.87 КПК України, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані. Тому даний протокол, фактично, є недопустимим доказом, отриманим внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України.

Таким чином, протокол слідчого експерименту від 16.03.2017 року, згідно якого ОСОБА_5 на час складання даного протоколу перебував в статусі свідка, суперечить п.1 ч.3 ст.87 КПК України, а тому суд визнає його як недопустимий доказ.

Крім цього, відповідно до висновку комплексної судово-медично, трасологічної та автотехнічної експертизи № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року, на сторінці 41 висновку зазначено, що свідчення ОСОБА_10 технічно не спроможні, на тій же сторінці вище вказано, що свідчення ОСОБА_5 технічно неспроможні, але свідчення ОСОБА_5 експерт повністю не бере до уваги, а свідчення ОСОБА_10 - лише частково.

Якщо свідчення ОСОБА_5 повністю технічно неспроможні, свідчення ОСОБА_10 технічно неспроможні в частині розташування місця наїзду, то де було місце наїзду - експерт не може визначити, а у висновку не зазначено, які дані в частині розташування місця наїзду взяті за основу. Експертом взято до уваги покази ОСОБА_10 стосовно розташування автомобіля в поперечному напрямку відносно меж проїзної частини.

Крім цього, дані про ширину смуги руху автомобіля ОСОБА_5 в протоколі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 та протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди різняться на 0,6 метра, пояснення цьому немає, але при таких умовах розташування місця наїзду в поперечному напрямку відносно краю проїзної частини також є сумнівним.

Сам слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_10 проведений невірно з методологічної точки зору, про це свідчать його результати, зокрема тому, що не може бути видимість пішохода, що одягнений в темний одяг на мокрій дорозі вдвічі кращою, ніж видимість засніженого (білого) узбіччя на чорному фоні мокрого(слизького) дорожнього покриття. Тобто, даючи свої свідчення свідок ОСОБА_27 повідомляв про відомості, які не відповідають обставинам ДТП.

Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оскільки неспроможні свідчення не можуть дати жодних достовірних доказів щодо обставин ДТП, в даному випадку свідчення свідка ОСОБА_10 , які він дав під час слідчого експерименту є неналежними.

Ще одним доказом, наданим стороною обвинувачення є висновок судово- автотехнічної експертизи № 153 від 03.04.2017 року. На сторінках 2 та 3 вказаного висновку експерт зазначив вихідні дані та матеріали, які він використовував при проведенні свого дослідження. Вказані вихідні дані взяті, зокрема з протоколу слідчого експерименту від 16.03.2017 року за участю ОСОБА_5 який є недопустимим доказом.

В таких випадках (коли доказ є похідним від іншого недопустимого доказу) судами, зокрема ЄСПЛ, застосовується концепція "плід отруйного дерева" (або "ефекту доміно"), згідно з яким визнання одного доказу недопустимим тягне невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі. Оскільки протокол слідчого експерименту від 16 березня 2017 року за участю ОСОБА_5 , судом визнано недопустимим доказом , та похідний від нього доказ - висновок судово-автотехнічної експертизи № 153 від 03.04.2017 року, також є недопустимим доказом.

Крім цього, на виконання ухвали суду від 01.03.2018 року, слідчим ВРЗ СТ ГУНП в Полтавській області 21.03.2018 року було проведено слідчий експеримент, для уточнення даних про механізму дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до даних матеріалів справи було встановлено, що стан дорожнього покриття: частково суцільний сніжний накат (права сторона смуги руху автомобіля) дані з протоколу огляду місця ДТП (фотознімків) та свідчень ОСОБА_5 та свідка ДТП,, частково (місцями) ожеледиця (дані з довідки гідрометеоцентру).

Ще одним доказом, наданим стороною обвинувачення є висновок судово- автотехнічної експертизи № 153 від 03.04.2017 року. На сторінках 2 та 3 вказаного висновку експерт зазначив вихідні дані та матеріали, які він використовував при проведенні свого дослідження. Вказані вихідні дані взяті, зокрема з протоколу слідчого експерименту від 16.03.2017 року за участю ОСОБА_5 який є неналежним доказом.

Також, у висновку трасологічної експертизи № 259 від 26.05.2017 року, при дослідженні використовувалися вихідні дані з протоколу слідчого експерименту від 16.03.2017 року за участю ОСОБА_5 який є недопустимим доказом.

Відповідно до висновків комплексної автотехнічної та трасологічної експертизи № 938/939 від 25.06.2018 року, проведеної експертом Харківського НДІСЕ ОСОБА_23 на вконання ухвали суду від 12 квітня 2018 року - визначити, чи є в діях ОСОБА_5 невідповідності з вимогами ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП - не представляється можливим.

Крім цього, відповідно до висновків комплексної судово-медичної та трасологічної експертизи № 1/15 від 26.02.2018 року, роз`яснених в судовому засідання судово-медичним експертом ОСОБА_24 , комісією експертів не встановлено в якому напрямку відносно напрямку руху автомобіля рухався пішохід, лише встановлювалося як він був обернений відносно травмуючого об`єкту в момент первинного контакту, при цьому такі дані були отримані при проведенні натурного моделювання, під час якого приймав участь в якості експерта-трасолога експерт ОСОБА_23 .

Перед експертами (судово-медичним ОСОБА_24 та трасологом ОСОБА_23 ), зокрема було поставлено питання № 3:

- Чи перебувала в момент первинного контакту ОСОБА_9 в статиці чи в динаміці, якщо так, то яким був її напрямок руху (ззаду наперед, справа наліво, тощо)?

Відповідаючи на це питання експерти вказали у висновках: «Встановити чи перебувала потерпіла ОСОБА_9 на момент контакту в статиці чи в динаміці експертним шляхом неможливо з мотивів, вказаних в дослідницькій частині експертизи.»

При цьому в дослідницькій частині висновку на а.в.14 передостанній абзац, є роз`яснення, чому експерти не можуть визначити рухалася пішохід чи стояла. Жодного роз`яснення чому експерти не можуть визначити напрямок її руху - немає, тобто ця частина питання не згадується. Однак, за підсумками висновку, таке питання не було вирішено - саме в частині напрямку руху перед наїздом (контактуванням).

Питання № 3 даного висновку сформульовано таким чином, що комісія експертів не могла відповісти на нього (питання, на яке неможливо отримати відповідь), оскільки мова в ньому йде про стадію зближення автомобіля і пішохода, експерти не можуть визначати напрямок руху пішохода на стадії зближення, лише розташування пішохода в момент первинного контакту.

Напрямок руху пішохода та його розташування відносно автомобіля в момент первинного контакту не є тотожними поняттями, що підтвердив експерт ОСОБА_23 під час допиту в судовому засіданні.

Експертом ОСОБА_23 було проведено дві комплексних трасологічних та автотехнічних експертиз, а саме № 938/939 від 25.06.2018 року та 256/257 від 15.06.2021 року. Слід звернути увагу, що у висновку комплексної трасологічної та автотехнічної експертизи № 938/939 від 25.06.2018 року, при вирішенні питання про технічну спроможність свідчень ОСОБА_5 саме в частині напрямку його руху, на а.с. 8 (абзац відразу під мал.1), експерт ОСОБА_23 зазначив, що оскільки ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту 21.03.2018 року не вказав механізм контактування пішохода та автомобіля, що позбавляє експерта можливості провести порівняльне дослідження по іншим даним, отриманим в ході слідчого експерименту та перевірити їх на технічну спроможність.

При проведенні комплексної трасологічної та автотехнічної експертизи 256/257 від 15.06.2021 року, коли вихідні дані не змінювалися, експерт дає абсолютно іншу відповідь. На а.в.12 (останній абзац) експерт ОСОБА_23 зазначає, що "...при такому напрямку руху пішохід в момент наїзду повинна була розташовуватися задньою правою частиною тіла до травмуючого об`єкту...". Однак таке питання комплексною судово-медичною та трасологічною експертизами не вирішувалися взагалі, а є припущенням експерта, який, до-речі, не має спеціальних знань в галузі судово-медичних досліджень, які би могли йому дозволити співставити тілесні ушкодження з ушкодженнями на транспортному засобі. Роблячи такий висновок він виходить за межі своїх повноважень.

Тобто, він сам, як учасник комплексної судово-медичної та трасологічної експертизи № 1/15 від 26.02.2018 року та комплексної трасологічної та автотехнічної експертизи № 938/939 від 25.06.2018 року чітко визначав, що не може визначити напрямок руху пішохода.

Об`єм матеріалів справи до проведення комплексної трасологічної та автотехнічної експертизи 256/257 від 15.06.2021 року не змінився, в усякому випадку експерт цього не згадує і не наводить додаткових матеріалів, але свої висновки змінює, при цьому не роз`яснюючи причину цього, але виходячи за межі своїх повноважень.

Оскільки ОСОБА_5 вказує, що пішохід рухалася з права наліво по ходу руху автомобіля, відповідно до автомобіля вона могла бути обернута лівою задньо-боковою частиною. Експерт стверджує, що вона була обернута правою задньо-боковою поверхнею тіла, що характерно для руху з боку смуги зустрічного руху (зліва направо по ходу руху автомобіля), хоча таких свідчень взагалі ніхто не давав.

Крім цього експерт самостійно обрав вихідні дані для проведення експертизи, а саме, про те, що лінія руху пішохода (траєкторія) була під кутом 45-50 градусів до краю проїзної частини. Такого в матеріалах слідчого експерименту немає, в даному випадку ОСОБА_5 описував характер руху пішохода, це розташування тіла пішохода під час його руху відносно лінії руху автомобіля (повздовжньої вісі), мова не йшла ні про розташування тіла в момент контакту, ні про траєкторію руху пішохода (лінію руху).

Експерт, розуміючи, що в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 зазначено, що слідчий виміряв відстань від передньої частини автомобіля до місця, "... де перестає бути видимий статист..." (мовою оригіналу), що становить 33,7 метра.

В тому ж протоколі зазначається, що видимість статиста - пішохода (де перестає бути видимим статист) становить 33,7 метра і в тому ж Протоколі зазначається видимість пішохода (тобто того самого Статиста), становить 62 метра. Тобто є два різних значення, при цьому, оскільки на момент ДТП узбіччя було засніжене (білого кольору), пішохід був одягнутий в одяг темного кольору, асфальтобетонне покриття було мокрим (слизьким) - темного кольору. То видимість елементів дороги була саме 62 метра, оскільки внаслідок контрасту чорне на білому фона видно краще, ніж темне на темному фоні. Відповідно до протоколу огляду місця ДТП, стан дорожнього покриття: чисте вологе, край - засніжений. Відповідно до довідки Гідрометеоцентру до 17.15 в день ДТП спостерігалися явища ожеледиці. У вихідних даних судом задано стан дорожнього покриття: ліва сторона - слабка ожеледиця, права - сніжний накат.

При дослідженні експерт ОСОБА_23 бере не об`єктивно встановлені дані щодо стану дорожнього покриття, а сам обирає дані, які судом не зазначені в ухвалі про призначення експертизи, що категорично суперечить вимогам

Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та ЗУ "Про судову експертизу", оскільки експертам заборонено самостійно вибирати вихідні дані, в тому числі, якщо вони викладені неоднозначно.

Тобто суд задає в якості вихідних даних, що покриття дороги було неоднорідне - сніжний накат та слабка ожеледиця, а самостійно обирає, що дорожнє покриття було мокрим, всупереч вихідним даним ухвали суду.

Більше того, в даному випадку експерт аналізує виключено докази, які були отримані під час досудового слідства, а навіть якщо і під час судового слідства, то не судом безпосередньо, а слідчим, що виконує доручення суду.

Більше того, під час допиту в судовому засіданні, експерт ОСОБА_23 вказав, що він взагалі не вивчав жодного доказу, що були отримані судом безпосередньо, тобто під час допиту ОСОБА_5 в судовому засіданні, де останній дав детальні свідчення.

Відповідно до вихідних даних, заданих судом і в свідченнях свідка ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 швидкість руху автомобіля становить 60- 75 км/год, при цьому експерт при проведенні дослідження бере швидкість руху 60-65 км/год.

Експерт не прийняв до уваги свідчення свідка ОСОБА_10 про те, що на проїзній частині потерпілої до моменту наїзду не було (стор.10 висновку № 938/939 від 25.06.2018 року 2-3 рядок).

Сумнівним є твердження експерта про те, що якщо немає на схемі до протоколу огляду місця ДТП слідів пішохода, то вона не йшла по узбіччю (абзац після Рис.1 висновку № 938/939 від 25.06.2018 року) Однак, на первинній схемі - автомобіль знаходиться правим переднім колесом на засніженому узбіччі, при цьому не відображений слід автомобіля, він повинен там бути. Щодо вимірів, на якій відстані від найперших слідів відбувся наїзд, де місце наїзду зі слів водія зі схеми визначити неможливо.

Таким чином, експерт ОСОБА_23 при проведенні експертизи № 938/939 від 25.06.2018 року неодноразово порушує вимог п. 2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, відповідно до якого експерту забороняється: самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Будучи допитаним в судовому засіданні експерт ОСОБА_23 неодноразово вказував, що не має права брати до уваги свідчення, які є неспроможними з технічної точки зору.

Неспроможними є свідчення ОСОБА_10 , які не відповідають, зокрема даним первинного огляду місця пригоди. Однак, провівши дослідження за варіантом свідчень свідка ОСОБА_10 , експерти порушив вимоги п.2.3.Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, оскільки знав, що свідчення свідка ОСОБА_10 не спроможні з технічної точки зору.

Так, відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи № 259 від 26.05.2017 року експертом визначено місце наїзду на пішохода ОСОБА_9 , яке знаходиться перед початком осипу пластикових уламків (позначка № 1) в схемі до протоколу огляду місця ДТП.

Відповідно до протоколу первинного огляду місця ДТП від 21.01.2017 року, початок осипу знаходиться на відстані 8,0 метра від стовпчика шлагбаума, що обмежує в`їзд на польову дорогу. Свідок ОСОБА_10 вказує, що місце наїзду знаходилося на відстані 27.0 метрів від вказаного стовпчика, що не відповідає протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди. І вказує, що свідчення свідка ОСОБА_10 є технічно неспроможними.

Будучи допитаним в судовому засіданні експерт ОСОБА_23 , повідомив, що дійсно, свідчення свідка ОСОБА_10 , дані ним під час слідчого експерименту, зокрема в частині розташування місця наїзду, є технічно неспроможними, і він не використовував їх під час своїх досліджень.

Експерт ОСОБА_23 при проведенні свого дослідження взагалі не використовував відомості (дані), що були отримані судом безпосередньо - під час допиту обвинуваченого та свідків. тобто абсолютно не зважав на ту роботу, яку провів суд під час судового слідства і на ті докази, що були отримані, надаючи перевагу виключно документам, як склав слідчий (мова йде про документи, що стосуються безпосередньо обставин ДТП).

При цьому в протоколі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , окрім розташування місця наїзду, яке є неспроможним з технічної точки зору, останній нічого не вказує, з протоколу взагалі не зрозуміло як проводилося визначення видимості пішохода, елементів дороги, звідки бралися дані щодо розташування пішохода на стадії зближення з автомобілем, розташування пішохода на момент ДТП, чому бралися технічно неспроможні свідчення, при наявності висновку трасологічної експертизи, проведеної НДЕКЦ.

Також експерт у висновку визначив довжину зупиночного шляху автомобіля, з урахуванням даних, що були встановлені судом. Результати суттєво відрізняються від розрахунків, що зробив ОСОБА_23 .

Після ознайомлення з висновком комплексної судово-медично, трасологічної та автотехнічної експертизи № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року, слід вказати, що відповідно до п.1 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, крім цього, під час допитів експертів ОСОБА_24 . Та ОСОБА_25 , останні вказали, що взагалі не знайомилися з свідченнями водія ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 , оскільки, не мають права досліджувати аудіозаписи, тому що це не входить до їх компетенції.

Судом було допитано як обвинуваченого ОСОБА_5 , так і свідків, тобто в судовому засіданні було безпосередньо досліджено в якості доказу їх свідчення. Суд надав експертам свідчення обвинуваченого та свідків, у вигляді аудіофайлів з записом судових засідань, свідчення, записані на них досліджені безпосередньо судом.

При цьому, детальний механізм наїзду був описаний саме у свідченнях ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , які були дані ними під час судового засідання. Слідчий експеримент, проведений за дорученням суду мав на меті не перевірку механізму наїзду, а фіксацію руху пішохода на стадії зближення та часу руху з моменту виникнення небезпеки, до речі слідчий експеримент був не повний, оскільки внаслідок невідповідності погодніх умов не визначалася видимість пішохода на проїзній частині та видимість елементів дороги.

Судово-медичний експерт ОСОБА_24 зазначила, що в судовому засіданні не зможе зробити висновок з урахуванням свідчень ОСОБА_5 , даних безпосередньо суду, оскільки для цього їй потрібно роздрукований протокол судового засідання та проведення натурного моделювання (слідчого експерименту) за участю ОСОБА_5 .

В іншій частині досліджень, експерти зазначили, що не можуть повідомити про траєкторію руху пішохода, можуть сказати виключно про розташування пішохода відносно автомобіля в момент первинного контакту.

Таким чином експерти не ознайомилися з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі.

В іншій частині досліджень, експерти зазначили, що не можуть повідомити про траєкторію руху пішохода, можуть сказати виключно про розташування пішохода відносно автомобіля в момент первинного контакту. Експерти не надали відповідь, чи методологічно вірно проведено слідчі експерименти та чим обумовлені наступні дані, так, коли слідчий проводив слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_10 (та з ОСОБА_5 ) і визначав видимість елементів проїзної частини, то він виміряв відстань від передньої частини автомобіля до місця, "... де перестає бути видимий статист...", і вказав це, як видимість елементів дороги, що становить 33,7 метра, чи це вірно,чи вірно визначати видимість елементів дороги за видимістю людини-статиста, як правильно необхідно було визначати видимість елементів дороги, як пояснити з технічної точки зору, що видимість статиста при вимірі видимості елементів дороги становила 33,7 метра, а видимість пішохода становила 69,7 метра, як пояснити з технічної точки зору, що видимість елементів дороги - засніженого (БІЛОГО) краю проїзної частини на фоні мокрої (вкритою ожеледицею) проїзної частини (чорного кольору), тобто чорного на фоні білого становить 33,7 метра, а видимість пішохода - одягненого в темний одяг на фоні мокрої (або вкритої ожеледицею) проїзної частини чорного кольору становить 62-67 метра, чим обумовлена фактична різниця в видимості пішохода, яка в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 16.03.2017 року становить 62 метра, а за тих же умов, з тим же статистом та автомобілем, але за участю ОСОБА_10 становить 69,7 метра, при тому, що видимість елементів дороги однакова.

В даному випадку питання ставилися щодо методології визначення видимості, тим більше ці знання підтверджують загальними знаннями, в тій частині, що білий колір на фоні чорного видно краще, ніж чорний на фоні чорного, принцип дорожньої розмітки - вона біла, а не чорна.

На сторінках 19 та 40 3 вказаного висновку експерт зазначив вихідні дані та матеріали, які він використовував при проведенні свого дослідження. Вказані вихідні дані взяті, зокрема з протоколу слідчого експерименту від 16.03.2017 року за участю ОСОБА_5 який є недопустимим за законом доказом.

Ігнорування експертами свідчень учасників, отриманих безпосередньо судом, призвело до того, що ними було по своєму трактовано вихідні дані, що викладені в матеріалах неоднозначно. В даному випадку судово-медичний експерт ігнорує свідчення свідка ОСОБА_10 . В тій частині, що до моменту наїзду пішохода на проїзній частині дороги не було, які є в матеріалах справи. Свідок ОСОБА_10 Підтвердив, що сам бачив, що пішохід на смузі руху автомобіля до моменту наїзду була відсутня. Крім цього, за основу дослідження береться протокол слідчого експериментам за участю свідка ОСОБА_10 .

На сторінках 23-24 висновку зазначено, що слідчим ОСОБА_28 направлявся оптичний диск з фотознімками, при цьому експерт звертався до слідчого безпосередньо, а не через суд, що прямо заборонено експерту, хоча на той момент слідчий виступав уже в якості свідка під час судового розгляду і не є стороною кримінального провадження.

При цьому експерт ОСОБА_25 Вказував, що використовував саме дані зі схеми, а не з протоколу огляду місця ДТП, тобто сам вибирав вихідні дані для експертизи, які по різному викладені в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та в схемі.

Крім цього, під час проведення досліджень експертом ОСОБА_25 були використані докази, а саме фотознімки на електронному носії (на сторінках 23-24 висновку зазначено, що слідчим ОСОБА_28 направлявся оптичний диск з фотознімками безпосередньо експерту), вказані докази не були відкриті стороні захисту.

Так, до матеріалів огляду місця дорожньо-транспортної пригоди долучено 16 знімків, в матеріалах висновку № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року, таких знімків (саме з місця пригоди) експертом використано більше ніж 20, тобто частина з них не відкривалася стороні захисту і не може бути використані, як докази.

Фото 1 стор 25 висновку № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року відсутнє в фототаблиці до протоколу огляду.

Фото 2 стор 26 висновку № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року відсутнє в фототаблиці до протоколу огляду. Фото 10 стор 28 висновку № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року відсутнє в фототаблиці до протоколу огляду.

Фото 13, 14 на стор.29 висновку № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року відсутні в додатку до протоколу огляду місця пригоди. Фото 16, 18 на стор.30 висновку № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року відсутні в додатку до протоколу огляду місця пригоди.

Так, фото 1 стор.39 висновку № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року відсутнє в додатку до протоколу огляду (на тій же сторінці йдуть розрахунки, спираючись на зображення на даному фото).

Згідно з ч. 12 ст. 290 КПК, якщо сторона кримінального провадження не здійснила відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Таким чином, оскільки при проведенні експертизи (висновок № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року) використані докази, долучені з порушенням вимог ст.290 КПК України, пряма норма закону вказує на недопустимість використання його як доказу.

В даному випадку, експерт ОСОБА_25 досліджує електронні докази - фотознімки, які він отримав самостійно від слідчого, які не відкриті стороні захисту і не досліджені судом. Відповідно, висновок № 2270/2271/50 від 30.08.2023 року є недопустимим доказом, отриманим з грубим порушенням прав обвинуваченого.

Про нетиповий рух ОСОБА_9 , може також свідчити те, що в кишені загиблої було виявлено рецепт ліків на ім`я ОСОБА_9 , остання перебувала на обліку в Кременчуцькому психоневрологічному диспансері.

Підсумовуючи вищевикладане, в судовому засіданні прокурором не спростовано версію сторони захисту, що під час руху ОСОБА_5 попереду нього транспорту не було, на зустріч йому також транспортні засоби не рухались. Права сторона дороги була засніжена, біла, на узбіччі був сніг. Потерпілу на дорозі не бачив, все сталося несподівано, не було технічної можливості для попередження дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ОСОБА_9 раптово впала йому під колеса.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що інші докази, які є належними та допустимими, самі по собі або ж у сукупності з іншими доказами, не є достатніми для прийняття рішення щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Будь-яких інших доказів, окрім тих, що були досліджені в ході судового розгляду, які б могли прямо чи опосередковано свідчити про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано не було, а відтак суд вважає, що стороною обвинувачення не було доведено вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочині поза розумним сумнівом, тому усі сумніви щодо доведеності його вини тлумачаться судом на користь останнього.

Тобто стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_5 вчинив необережні дії, котрі виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, оскільки жодних доказів, які б це підтверджували поза розумним сумнівом, суду не надано.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази самі по собі не свідчать про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, а тому не є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення щодо нього.

З врахуванням викладеного, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи сторони обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження та ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, суд, проаналізувавши та оцінивши кожен доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення, яке зазначено в обвинувальному акті є недоведеним, так як воно не обґрунтоване достатніми доказами, які б підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04), суд при оцінені доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 №1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …». Відповідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на положенняч.1ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог вказаної статті.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

В справі «Барбера, Мессегуо і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумнів сумнівом.

Враховуючи наведене, суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні передсудом їх переконливості, принципу диспозитивності ,а саме діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, дослідивши безпосередньо наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про наявність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За таких обставини, суд дійшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: вчинення необережних дій, котрі виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Згідно з положеннями ч. 7 ст.284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої ст.284 КПК України виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Однією із таких обставин, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд виходить із того, що його винуватість не підтверджена жодними доказами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Отже, враховуючи вказані положення, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 3 ст.129 КПК України, заявлені потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільні позови залишити без розгляду.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 376 КПК України, ст. 286 КК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати його, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Скасувати арешт накладений на автомобіль «ВАЗ 11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 , згідноухвали Октярського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року справа № 554/3062/17

Речові докази:

- автомобіль «ВАЗ 11183-110 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 -залишити за належністю ОСОБА_5 ,

- одяг та взуття ОСОБА_9 - знищити.

На вирок може бути подана апеляція в Полтавський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Кременчуцький районний суд Полтавської області.

Суддя ОСОБА_1