Справа № 947/1934/24
Провадження № 1-кп/947/683/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 14.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області, м. Красноград, громадянина України, із вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець у військовому званні «солдат» на посаді стрілець помічник гранатометника взводу позначення дій противника у в/ч, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_6 будучи курсантом 4-го курсу Військової академії (м. Одеса), у квітні 2022 року, точний час не встановлено, виявивши в Інтернет мережі на вебсайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » оголошення щодо можливості орендувати для власного користування автомобіль марки «HyundaiAccent», синього кольору, vin ТЗ- НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , зв`язався за допомогою засобів телефонного зв`язку із власником транспортного засобу ОСОБА_7 , який на момент укладення усної угоди перебував за кордоном, та в подальшому шляхом передачі ключів та реєстраційного документу на автомобіль від третьої особи визначеною власником ОСОБА_8 , почав ним користуватися на праві оренди.

Надалі, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «HyundaiAccent», синього кольору, vin ТЗ- НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , в лютому 2023 року, рухаючись путівелем у с. Голов`ятино, Черкаської області, більш точний час і місце не встановлено, не впорався з керуванням транспортного засобу та зіткнувся зі стовбуром дерева. Враховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних ушкоджень, які не надають можливість водію у подальшому користуватись транспортним засобом за його призначенням, ОСОБА_6 покинув автомобіль на місці пригоди, та відбув до міста Одеса.

Через несвоєчасну оплату за користування орендованим автомобілем, та як наслідок, заборгованістю, яка сформувалась перед ОСОБА_7 у ОСОБА_6 , в останнього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою обернення його на власну користь і особистого збагачення шляхом продажу автомобіля.

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, у квітні 2023 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, не маючи права розпоряджатися автомобілем марки «HyundaiAccent», синього кольору, vin ТЗ- НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , таємно від власника продав транспортний засіб, передавши ОСОБА_9 ключі та реєстраційний документ на автомобіль, для подальшої передачі ОСОБА_10 , за що отримав грошову винагороду в розмірі 500 доларів США, що станом на момент продажу складало 18 284 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 , незаконно заволодів транспортним засобом, вартістю 147444 гривень 70 копійок, який належить ОСОБА_7 , заподіявши останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України,за кваліфікуючими ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: в квітні 2022 року він орендував у потерпілого ОСОБА_11 автомобіль марки «HyundaiAccent», на якому в лютому 2023 року, рухаючись путівелем у с. Голов`ятино, Черкаської області не впоравшись з керуванням транспортного засобу зіткнувся зі стовбуром дерева, автомобіль отримав механічні пошкодження і він покинув автомобіль на місці пригоди, поїхав до міста Одеса. Потім у квітні 2023 року він, таємно від власника автомобіля, продав автомобіль марки «HyundaiAccent» за 500 доларів США. У скоєному щиро кається, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченогоОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, відшкодування в повному обсязі матеріальної шкоди потерпілому.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання з застосуванням вимог 75 КК України, позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, та потерпілого ОСОБА_7 , які також просили призначити покарання без позбавлення волі, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, відшкодування в повному обсязі матеріальної шкоди потерпілому, враховуючи характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, позитивно характеризується за місцем мешкання, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з застосуванням вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Також, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який на теперішній час проходить військову службу, та під час військової служби може виникнути необхідність в керування транспортними засобами, тому суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 звернувся з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 147 444 гривень 70 копійок, та моральної шкоди у розмірі 110 000 гривень.

В ході розгляду обвинувального акту в суді, з метою відшкодування шкоди спричиненої ОСОБА_12 по справі 947/1934/24, обвинувачений ОСОБА_13 перерахував на рахунок ОСОБА_14 , яку потерпілий ОСОБА_11 зазначив як його довірену особу, грошові кошти у розмірі 198 750 гривень. Відповідні документи були надані суду, а саме: заява потерпілого ОСОБА_11 про перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_14 , та платіжну квитанцію про перерахування на рахунок ОСОБА_14 грошових коштів у розмірі 198 750 гривень.

Таким чином, суд вважає, що матеріальна шкода спричинена потерпілому ОСОБА_11 діями ОСОБА_6 у розмірі 147 444 гривень 70 копійок, відшкодована в повному обсязі, тому цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

Визначаючи розмір суми компенсації завданої моральної шкоди, суд враховує обставини за яких була завдана така шкода потерпілому, ступінь його моральних страждань, яких він зазнав внаслідок вчинення відповідачем незаконного заволодіння його транспортним засобом, його пошкодження, факт порушення його нормальних життєвих зв`язків, виходячи з засад розумності і справедливості, в рахунок відшкодування моральної шкоди на думку суду з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 слід стягнути 51 306 гривень 30 копійок.

Таким чином, враховуючі, що ОСОБА_6 перерахував на рахунок ОСОБА_14 , яку потерпілий ОСОБА_11 зазначив як його довірену особу, грошові кошти у розмірі 198 750 гривень, з яких 147 444 гривень 70 копійок були сплачені на рахунок відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, тому залишок у розмірі 51 305 гривень 30 копійок вважати як відшкодування моральної шкоди спричиненої потерпілому ОСОБА_15 .

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі стягнути з ОСОБА_6 .

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації особистого майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової експертизи№СЕ-19/116-23/22134-АВ від 08.12.2023 у розмірі 1 893 ( тисяча вісімсот дев`яносто три) гривень 20 копійок.

Залишити без задоволення цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 147 444 гривень 70 копійок, з підстав відшкодування в повному обсязі під час судового розгляду кримінального провадження.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 110 000 гривень задовольнити часткового, а саме у розмірі 51 306 гривень 30 копійок, які вважати в повному обсязі сплачені обвинуваченим ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального провадження, в подальшому стягненню не підлягають.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1