ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3107/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1448/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва РФ, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, невійськовозобов`язаного, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Харківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення воді, звільнений від відбуття призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 1 рік;

2) вироком Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року за ч.2 ст.185, із застосуванням ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

3) вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 05 вересня 2023 року за ухвалою Харківського районного суду Харківської області звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяця 20 днів,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу обрання запобіжного заходу, а саме з 31 січня 2024 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , залишено раніше обрану, у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Як встановив суд, обвинувачений ОСОБА_7 , 15 січня 2024 приблизно о 10 годині 40 хвилин, перебуваючи поблизу будинку 14 АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовженого до теперішнього часу, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, зайшов слідом за раніше незнайомою йому потерпілою ОСОБА_9 до першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 та підійшовши ззаду до потерпілої, ІНФОРМАЦІЯ_2 , дістав з її сумки, яку остання тримала у лівій руці, гаманець бордового кольору бренду «Colins», належного потерпілій, вартістю 262 гривні 92 копійки, в якому заходились грошові кошти в сумі 600 гривень, належні потерпілій та пенсійне посвідчення на ім`я потерпілої (майнової цінності для потерпілої не має).

Заволодівши викраденим майном, що належить потерпілій, обвинувачений усвідомлюючи, що його дії помічені потерпілою, не реагуючи на її вимогу повернути майно, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 862 гривні 92 копійки.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити йому покарання, замінивши позбавлення волі на обмеження волі, посилаючись на щире каяття, бажання вступити до лав Збройних Сил України, а також бажання працювати для виплати стягнень на користь держави.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив пом`якшити йому покарання, думку захисника ОСОБА_8 , який просив застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, а також прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що воно розглянуте судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, висновки суду про фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.2 ст.394 та ст.404 КПК України, не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме, суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкціями закону, за якими визнав ОСОБА_7 винуватим, вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. До обвинуваченого раніше застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак, останній умов випробування не виконав і вчинив новий злочин. Крім того, звільнившись умовно-достроково 05 вересня 2023 року від відбування покарання за вироком суду від 12 листопада 2019 року, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та вчинив тяжкий злочин проти власності, повторно, в умовах воєнного стану.

Тобто, системний характер вчинення обвинуваченим умисних злочинів, у тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , а тому колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції його від суспільства.

Обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене йому покарання є неправильним, явно несправедливим через його суворість, а також те, що саме застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання, забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі обвинуваченого також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать про явну несправедливість призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги про необхідність пом`якшення обвинуваченому покарання, з урахуванням відомостей про особу винного та фактичних обставин кримінального провадження, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 , будучи працездатною особою, офіційно не працевлаштований, вчинив тяжкий злочин, який направлений на викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Крім того, стороною захисту не надані відомості та докази, які б підтверджували вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочинів та ступінь суспільної небезпеки, і не є достатніми для застосування ст. 69 КК України.

Отже, стороною захисту не зазначено обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69 та 75 КК України, та колегією суддів під час апеляційного перегляду вироку не встановлено.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: