Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/3596/24
номер провадження 1-кс/695/898/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001503 від 14.09.2024 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, не одруженого, офіційно не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, інвалідом, депутатом будь - якого рівня, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, учасником бойових дій не є, раніше судимого:

1) 25.07.2005 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання, звільнений з іспитовим строком 2 роки. 09.02.2006 на підставі ч. 2 ст. 78 КК України відмінено відбуття покарання з іспитовим строком та направлено в місця позбавлення волі строком 3 роки. Звільнений 12.09.2007 постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 04.09.2007 ст. 81 КК України умовно - достроково, не відбутий строк: 1 рік 5 місяців 5 днів;

2) 03.07.2008 вироком Золотоніського міськрайонного суду за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. В силу ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання у вигляді 1 року та остаточно засуджено до позбавлення волі строком 5 років. Звільнений 26.02.2013 по відбуттю строку покарання.

3) 24.12.2014 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 19 місяців. Звільнений із залу суду по відбуттю строку покарання.

4) 17.08.2016 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна;

5) 15.01.2019 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси за ч. 5 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 30.04.2020 по відбуттю покарання.

6) 07.04.2022 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік. 18.04.2023 ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звільнений від відбування покарання призначеного вироком від 07.04.2022 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

7) 02.08.2024 вироком Золотоніського міськрайонного суду засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до 2х років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання слідчого Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він, орієнтовно на початку червня 2024 року, більш точний час слідством не встановлено, перебуваючи в АДРЕСА_2 , в нежитловому будинку, в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, діючи з прямим умислом, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав, знайшовши, предмет схожий РПГ-22, який в подальшому незаконно переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому його зберігав, з метою збуту.

Він же, 30.09.2024, близько 15 год. 30 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622, діючи з прямим умислом, без передбаченого законом дозволу, з корисних мотивів, з метою особистого збагачення, незаконно збув, продавши, за грошові кошти у сумі 3500 гривень, особі ОСОБА_8 РПГ-22, який відповідно до довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 30.09.2024 № 379 являється РПГ-22 та відноситься до категорії небезпечних.

За даним фактом 14.09.2024 розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001503 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

30.09.2024 року о 15 год. 40 хв. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

30.09.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

У ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що обгрунтовується наступним:

- протоколом затримання особи, підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні злочину від 30.09.2024;

- протоколом про результати огляду, ідентифікації грошових коштів від 30.09.2024;

- протоколом про результати особи залученої до проведення негласних слідчих дій та вручення грошових коштів від 30.09.2024;

- протоколом видачі предметів від 30.09.2024;

- протоколом допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10

- довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 30.09.2024.

У ході досудового розслідування встановлено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовуються наступними обставинами:

- ризик можливого переховування від органу досудового розслідування обґрунтовується відсутністю стійких соціальних зв`язків за місцем проживання підозрюваного, оскільки ОСОБА_6 офіційно не одружений, ніде не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживає сам, місце фактично проживання, не збігається із місцем реєстрації. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, а тому підозрюваний під острахом кримінальної відповідальності матиме реальну можливість переховуватися від органу досудового розслідування, суду та/або змінити місце проживання;

- ризик незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 будучи на волі матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на свідків, які були залучені при проведенні слідчих дій за участю підозрюваного, шляхом вмовлять, погроз чи шантажу з метою зміни останніми раніше наданих показань на його користь чи відмови від надання показань з метою уникнення ним кримінальної відповідальності;

- ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення: ураховуючи, що ОСОБА_6 є не працюючим, а тому вказане може свідчити про те, що його злочинна діяльність є єдиним джерелом його доходу, а тому підозрюваний, перебуваючи на волі, може продовжити таку злочинну діяльність, вчиняючи нові корисливі злочини.

- ризик запобігання спробам перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає необхідним застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 виключно у виді тримання під вартою, оскільки лише такий запобіжний захід належним чином попередить настання ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання органів досудового розслідування, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить підозрюваному належної процесуальної поведінки.

За таких обставин слідчий за згодою з прокурором звернувся до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор та слідчий наполягали на обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував, просив обрати більш м`який запобіжний захід, тобто домашній арешт, який на його думку цілком забезпечить належний контроль за поведінкою підозрюваного на стадії досудового розслідування, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання, а також має тяжке захворювання, що в умовах тримання під вартою може суттєво вплинути на стан його здоров`я.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Перевіривши наданні матеріали клопотання в режимі таємниці слідства, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріали зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання та доданих до нього документів слідчим суддею встановлено, що останнє відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Під час розгляду клопотання з`ясовано, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Отже, сукупність доданих до клопотання доказів має дати підстави вважати, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування.

Крім того в ході розгляду клопотання встановлено ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовуються наступними обставинами.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років. Слідчий суддя враховує тяжкість покарання за вчинений інкримінований йому в провину злочин. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів слідства та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, з урахуванням відомостей щодо самого підозрюваного, наявність вказаних вище обставин наведених стороною захисту, не може бути вирішальним, що могло б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

При цьому слідчий суддя також керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме тим, що оцінка такого ризику як переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Підозрюваний ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, ніде не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, крім того, на час розгляду даного клопотання на розгляді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебуває декілька кримінальних справ стосовно ОСОБА_6 , що вказує на те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належний контроль за поведінкою підозрюваного на досудовому розслідуванні, який може знищити чи приховати інші докази, які не віднайдені на даному етапі досудового розслідування, може впливати на свідків чи вчинити будь-які інші дії, які можуть перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик вчинення повторно кримінального правопорушення доводиться тим, що підозрюваний офіційно ніде не працевлаштований, джерела його доходів невідомі, а тому злочинна діяльність може бути його єдиним джерелом доходу, отже підозрюваний, перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність.

Крім того, слідчий суддя враховує, що за станом здоров`я підозрюваний може утримуватись під вартою, і доказів того, що хвороба, на яку посилається сторона захисту, унеможливлює його перебування під вартою, слідчому судді не надано, як і не надано доказів наявності взагалі такої хвороби.

Отже, в ході розгляду клопотання встановлено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заперечуючи проти задоволення клопотання захисник не навів слідчому судді жодних обставини, що давали б можливість прийти до переконання про застосування більш м`якого запобіжного заходу і що останній зможе належним чином забезпечити належну поведінку підозрюваного на час проведення досудового розслідування в умовах дії на території України режиму воєнного стану.

Слідчий суддя приходить до висновку, з урахуванням наявності ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків. Крім того, слідчий суддя вважає, що є неможливим застосування до підозрюваного таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт.

Так, враховуючи особливості події кримінального правопорушення та відомості про особу підозрюваного, вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки його поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваного, оскільки до слідчого судді не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт, про який клопотала сторона захисту, не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначених ризиків, а особливо можливості переховування від органів досудового розслідування та суду. При цьому, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі і за злочини проти власності. Зазначене свідчить про високий ступінь ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, а також нездатність останнього дотримуватись правослухняної поведінки..

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Суд дійшов до висновку, що тримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У той же час, слід врахувати, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами 3 або 4 ст. 183 цього Кодексу підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину.

При обрахунку розміру застави слідчий суддя враховує частину 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII якою встановлено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Таким чином, при визначенні розміру прожиткового мінімуму, як розрахункової величини для визначення застави, слід застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений Законом "Про бюджет на 2024 рік" на 1 січня поточного року, тобто - 3028 грн.

На думку слідчого судді розмір застави, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а також встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, необхідно визначити у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн. 00 коп., яку підозрюваний має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти та на нього можуть бути покладені обов`язки, передбачені в ст. 194 КПК України і буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На переконання слідчого судді, задля досягнення дієвості запобігання ризикам негативного впливу підозрюваного на хід досудового розслідування, застава у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатись за межі с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) із свідками у даному кримінальному провадженні, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за його участі, а також; носити електронний засіб контролю.

Визначаючи строк тривалості застосування попереднього ув`язнення, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 197 КПК України, на період часу у 60 днів, слідчий суддя враховує, що підозрюваного було затримано 30.09.2024, про що свідчить відповідний протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Керуючись ст.ст. 177-183, 193, 194, 196, 197, 309, 369 - 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Строк тримання під вартою обраховувати з моменту затримання 30.09.2024 р. о 15 год. 40 хв.

Строк дії ухвали до 28.11.2024 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120.00 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, у разі внесення якої звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, вказаному в ухвалі та надати документ, що підтверджує внесення застави слідчому, прокурору або суду у провадженні яких перебуває кримінальне провадження.

Після внесення застави підозрюваний звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення підозрюваним або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись за межі с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) із свідками у даному кримінальному провадженні, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за його участі;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, покладені на підозрюваного строком на 2 місяці, в межах строку досудового розслідування. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, у тому числі продовженого, на який на підозрюваного були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Роз`яснити, що уразі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, слідчому, прокурору, направити захиснику та до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» МЮУ.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення її копії.

Слідчий суддя Золотоніського

міськрайонного суду ОСОБА_1