Провадження №11-кп/801/740/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 14 листопада 2023 року за № 0001009,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, офіційно не одруженого, не працевлаштованого, інваліда 3-ої групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 21.10.2021 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 5 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 04.10.2023 року з невідбутим строком покарання 5 місяців 11 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді восьми років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2021, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді восьми років одного місяця позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 14.11.2023 до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено залишити без змін - утримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 955,92 гривень.

Арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2023, скасовано.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 8 в корпусі червоного кольору із сім-картою № НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 ,IMEI2: НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_9 , ухвалено залишити останній.

Речовий доказ, а саме мобільний телефон марки «Fly» у корпусі білого кольору з сім-картою НОМЕР_4 (IMEI: НОМЕР_5 ; IMEI2: НОМЕР_6 ), який зберігається у камері для зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області (квитанція № 2394), ухвалено повернути обвинуваченому ОСОБА_7 .

Згідно з вироком ОСОБА_7 будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, маючи ряд не знятих і не погашених судимостей, вчинив новий умисний злочин проти власності.

Так, 14.11.2023 близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння та стані викликаному вживанням наркотичних засобів, де спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розпивали алкогольні напої. В цей час ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_9 тримає в руках належний їй мобільний телефон торгової марки Xiaomi серії «Redmi 8 4/64 Gb Ruby Red» моделі «М1908С3ІП» з вставленою сім-картою та в чохлі чорного кольору. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , 14.11.2023 близько 15 год. 00 хв., діючи відкрито, повторно, з корисливим мотивом та метою, спрямованою на відкрите незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що він вчиняє кримінальне правопорушення відкрито, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, перебуваючи за зазначеною адресою, шляхом ривка вихватив з рук ОСОБА_9 зазначений мобільний телефон торгової марки Xiaomi серії «Redmi 8 4/64 Gb Ruby Red» моделі «М1908С3ІП» з вставленою сім-картою в чохлі чорного кольору (сім-карта та чохол для потерпілої матеріальної цінності не становлять), після чого почав втікати з вказаного будинку. При цьому, ОСОБА_10 почав наздоганяти ОСОБА_7 , викрикуючи при цьому, щоб він повернув належний ОСОБА_9 мобільний телефон. Проте, ОСОБА_7 , не реагуючи на викрики ОСОБА_10 щодо повернення мобільного телефону, разом з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим розпорядившись на власний розсуд.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ №7576/23-21 від 27.11.2023 вартість телефону мобільного зв?язку торгової марки Xiaomi серії «Redmi 8 4/64 Gb Ruby Red» моделі «М1908С3ІП» станом на 14.11.2023 складала 1823,00 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 1823,00 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що свою вину у вчинені кримінального правопорушення він визнає, проте суду повідомив, що 14.11.2023 року він йшов з центру зайнятості до дому. По дорозі зустрів знайомого на ім`я ОСОБА_11 , який запропонував йому піти до ОСОБА_10 допити горілку, яка в нього залишилась, на що він погодився. В подальшому, вони продовжили вживати горілку в будинку ОСОБА_10 . Через деякий час з`явилась потерпіла, яка також з ними почала розпивати горілку. Потім ОСОБА_7 виявив, що в нього зник мобільний телефон. Він одразу подумав, що хтось із них його забрав. Тоді він попросив потерпілу набрати два номери, спочатку номер мобільного оператора «Київстар», а потім « ОСОБА_12 ». Обидва номери, які йому належали, були поза зоною. Після чого, ОСОБА_7 забрав в потерпілої її мобільний телефон та пішов на вихід з будинку. В цей момент його шарпнув за руку ОСОБА_10 для того, щоб він віддав телефон потерпілої, однак ОСОБА_7 проігнорував вказане та пішов далі. Зазначив, що його ніхто не переслідував та він спокійно залишив будинок ОСОБА_10 . Далі пройшов через кладовище, сів на маршрутку, оскільки мав зустрітись з роботодавцем по вул. Тарногородського. Разом з тим, по вул. Тарногородського його затримали працівники поліції, які вилучили у нього телефон, який належав потерпілій. ОСОБА_7 зазначив, що корисливого мотиву у нього не було, так як він не хотів продавати вказаний телефон, а хотів просто повернути свій телефон, який зник у нього в будинку. Також останній повідомив, що вчинив вказане у період дії воєнного стану. До вчиненого ставиться негативно, проте не вважає це злочином. Крім того, ОСОБА_7 повідомив, що напередодні події він вжив канабіс, яким його пригостив знайомий. Також зазначив, що телефон він з рук потерпілої не виривав, прохання про повернення телефону йому ніхто не озвучував, натомість він мав намір повернути телефон коли йому повернуть його телефон.

Потерпіла ОСОБА_9 суду повідомила, що вона проживає разом з ОСОБА_10 . До них в гості 14.11.2023 року прийшов їх сусід ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , які принесли з собою 0,5 л горілки. Вказаний алкоголь вони почали разом розпивати. ОСОБА_7 вона і чоловік бачили вперше і хто це вони не знали. ОСОБА_7 сидів поруч з нею. Через деякий час ОСОБА_7 попросив її телефон, щоб зателефонувати. ОСОБА_9 повідомила, що йому в руки вона свій телефон не дасть, а він може здійснити розмову за допомогою динаміка гучного зв`язку в той час як потерпіла буде тримати свій телефон сама. ОСОБА_7 погодився та вона почала набирати номер телефону, який їй диктував ОСОБА_7 . В цей момент ОСОБА_7 вихватив з її рук телефон і почав тікати. ОСОБА_10 почав наздоганяти його, викрикуючи при цьому, щоб ОСОБА_7 повернув телефон, який їй належить, а вона побігла слідом за чоловіком. Разом з тим, ОСОБА_7 втік, вони не змогли його наздогнати через незручне взуття. Після чого вони викликали на місце події працівників поліції. Також ОСОБА_9 повідомила, що телефон ОСОБА_7 вони знайшли під столом, в тому місці де сидів обвинувачений. Вказаний телефон вони віддали працівникам поліції. Крім того, ОСОБА_9 вказала, що викрадений телефон, а саме Xiaomi серії Redmi 8 їй повернули працівники поліції.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржує фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію його дій за ч.4 ст.186 КК України, а лише просить змінити вирок у частині призначення покарання, пом`якшивши призначене йому покарання.

Обвинувачений вважає покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років та 1 місяць занадто суворим, оскільки судом не було взято до уваги жодної обставини, яка його пом`якшує. Зокрема, судом не враховано: стан його здоров`я та наявність ІІІ-ї групи інвалідності; факт щирого каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 також не оскаржує фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України, а лише просить змінити вирок у частині призначення покарання, призначивши обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає зміні, через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. Вважає, що суд першої інстанції не врахував обставини, які пом?якшують покарання, а саме: щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданого збитку. Просить врахувати дані про особу обвинуваченого, який є інвалідом третьої групи, отримує державну соціальну допомогу для осіб з інвалідністю, проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з цивільною дружиною - ОСОБА_13 її дитиною та спільною дитиною - ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обставини, які пом?якшують покарання, а тому вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_7 можна застосувати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у виді 7 років позбавлення волі.

Інші учасники провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подавали.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги та доводи, викладені в них, просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника. Вважає, що підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 немає, оскільки судом призначено покарання з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 про судовий розгляд повідомлена належним чином, заяв про його відкладення не надсилала, учасники, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо проведення судового розгляду в її відсутність.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника слід залишити без задоволення з наступних підстав.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, у апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим колегія суддів виходить з фактичних обставин, установлених судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія судддів зазначає, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК України).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 186 КК України у виді 8 років та 1 місяця позбавлення волі, суд першої інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував як ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином, так і відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, що підтверджується довідкою КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання були враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, вчинив умисне тяжке корисливе кримінальне правопорушення в період непогашених судимостей, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, має інвалідність ІІІ-ї групи.

З огляду на викладене, призначене судом першої інстанції покарання відповідає межам санкції ч. 4 ст. 186 КК України, його остаточний вид і розмір правильно визначений на підставі приписів ч. 1 ст. 71 КК України, що не потягнуло за собою порушення засад виваженості, розумності балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Посилання як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і його захисника ОСОБА_8 в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції не врахував того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення,добровільно відшкодував завданий збиток, має інвалідність ІІІ-ї групи, проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з цивільною дружиною - ОСОБА_13 , її дитиною та спільною дитиною - ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів не вважає такими, що слугують підставами для пом`якшення призначеного йому покарання.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання захисника та обвинуваченого на наявність такої обставини, яка пом`якшує призначене покарання, а саме факт щирого каяття.

З вказаного приводу колегія суддів зауважує, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Відповідно факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, однак у матеріалах даного провадження відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль ОСОБА_7 з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки. Обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснював, що до вчиненого ставиться негативно, однак не вважає це злочином. Також пояснював, що потерпіла та свідок його обмовляють, оскільки телефон він з рук потерпілої не забирав. При цьому судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 є нелогічними та спростованими самим обвинуваченим, який зазначив, що забрав телефон у потерпілої з метою повернути свій. Тобто сам обвинувачений визнає, що забрав телефон у потерпілої, здійснив це не таємно, а відкрито, висуваючи вимогу про повернення його телефону.

Щодо активного сприяння розкриттю злочину, то воно, як обставина, яка пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству в установленні невідомих їм обставин справи.

Натомість з матеріалів кримінального провадження вбачається, що грабіж розкрито та встановлено особу ОСОБА_7 лише завдяки діям працівників правоохоронних органів, які зупинили обвинуваченого на вулиці, після телефонного дзвінка потерпілої та свідка. Обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії викриті, добровільно віддав працівникам поліції телефон потерпілої, який зберігав при собі. Жодних нових даних у справі, крім тих, що були здобуті органом досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_7 не повідомив, а тому давання показів, участь у проведенні слідчих дій колегія суддів не вважає проявом активного сприяння розкриттю злочину.

Безпідставними також є посилання захисника на добровільне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 завданого збитку. Установлено, що мобільний телефон "Xiaomi Redmi 8" в корпусі червоного кольору повернуто потерпілій ОСОБА_9 виключно за допомогою працівників поліції, які вилучили телефон в обвинуваченого. А тому навіть добровільна видача обвинуваченим мобільного телефону працівникам поліції під час затримання не може вважатися добровільним відшкодування завданого збитку.

Наявність у обвинуваченого ІІІ-ї групи інвалідності, сім`ї та постійного місця проживання також не є підставою для пом`якшення призначеного судом покарання, враховуючи системний характер вчинення ОСОБА_7 умисних злочинів, у тому числі проти власності. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані обставини не були для обвинуваченого ОСОБА_7 стримуючим фактором від вчинення грабежу.

Колегією суддів, установлено, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період непогашених судимостей, 09.10.2023 був звільнений умовно - достроково від відбування покарання на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 04.10.2023 з невідбутим строком покарання 5 місяців 11 днів. Таким чином, вказані обставини, свідчать про те, що ОСОБА_7 на даний час схильний до вчинення однорідних злочинів проти власності.

З огляду на це, навіть покарання у виді 8 років та 1 місяця позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально в місцях ізоляції, на переконання колегії суддів, не може бути достатнім для виправлення ОСОБА_7 . Оскільки попереднє покарання, призначене вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2021 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі, не було дієвим заходом примусу для обвинуваченого у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 після звільнення з місць позбавлення волі 09.10.2023 вже 14.11.2023, тобто через місяць вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності.

На підставі викладеного вище, колегією суддів не встановлено достатніх правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Оскаржуваний вирок у частині призначення покарання ОСОБА_7 є законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим, а тому він підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4