Номер провадження: 11-кп/813/1753/24
Справа № 510/332/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

осіб, стосовно яких застосовані примусові заходи виховного характеру ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

законних представників ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 , та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 22 квітня 2024 року в рамках кримінального провадження №0001490, внесеного до ЄРДР 22 листопада 2023 року, про застосування примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нагірне Ренійського району Одеської області, громадянки України, із неповною середньою освітою, учениці 7 класу Нагірнянського ліцею Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Миколаївка Миколаївського району Одеської області, громадянки України, із неповною середньою освітою, учениці 8 класу Нагірнянського ліцею Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованої у с. Амбарове Миколаївського району Одеської області, та фактично проживаючої у АДРЕСА_2 , раніше несудимої,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Одеса, громадянки України, із неповною середньою освітою, учениці 8 класу Одеського ліцею №40 Одеської міської ради, зареєстрованої у АДРЕСА_2 , та фактично проживаючої у АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

- за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру.

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст. 127 ч.1 КК України, - оголошено застереження.

Обмежено дозвілля та встановити особливі вимоги до поведінки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а саме: обмежити перебування поза домівкою у період з 20.00 год. по 06.00 год.; обмежити у спілкуванні з потерпілою ОСОБА_15 ; заборонити наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання потерпілої; заборонити ведення листування, телефонних переговорів, або контактування з потерпілою через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб; заборонити відвідувати у вказаний часовий період парки, кафе та інші розважальні заклади.

Передано ОСОБА_10 під нагляд матері ОСОБА_13 , ОСОБА_11 під нагляд батька ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під нагляд матері ОСОБА_14 - строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 солідарно на користь держави судові витрати у загальній сумі 13 383,20 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданих апеляційних скаргах захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 , та захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 , кожен окремо, не оспорюючи ухвалу щодо встановлених фактичних обставин, просять змінити оскаржувану ухвалу, з огляду на наступне:

- при застосуванні примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітніх, суд не встановив конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітніх, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітні зобов`язаний їх дотримувати;

- судом безпідставно стягнуто солідарно процесуальні витрати з батьків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки останні не є обвинуваченими, а відносно них застосовано примусові заходи виховного характеру.

На підставі наведеного просять ухвалу змінити, та встановити тривалість примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітніх строком на 1 рік. Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

У свою чергу, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , не оспорюючи ухвалу щодо встановлених фактичних обставин, просять змінити оскаржувану ухвалу, з огляду на наступне:

- термін примусового заходу виховного характеру у виді передання ОСОБА_10 під нагляд матері ОСОБА_13 , необхідно зменшити до 1-го року;

- при застосуванні примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки ОСОБА_10 суд не встановив конкретний строк, протягом якого органи здійснюють контроль та нагляд за поведінкою останньої;

- судом безпідставно стягнуто процесуальні витрати з матері ОСОБА_10 .

На підставі наведеного просять ухвалу змінити.

ОСОБА_16 , що вчинила суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, - оголосити застереження. Обмежили дозвілля та встановили особливі вимоги до поведінки ОСОБА_16 , а саме: обмежити перебування поза домівкою у період з 20.00 год. по 06.00 год.; обмежити у спілкуванні з потерпілою ОСОБА_15 ; заборонити наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання потерпілої; заборонити ведення листування, телефонних переговорів, або контактування з потерпілою через інші засоби зв?язку особисто та/або через третіх осіб; заборонити відвідувати у вказаний часовий період парки, кафе та інші розважальні заклади - строком на 1 (один) рік. Передати ОСОБА_16 під нагляд матері ОСОБА_17 - строком на 1 (один) рік. Процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 13 383,20 грн. віднести на рахунок держави.

Від прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_18 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній наполягає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою, з огляду на наступне:

- виходячи із аналізу зазначених норм кримінального та процесуального права України, ст. 105 КК України може бути в повному обсязі імперативно застосована у випадку звернення до суду із обвинувальним актом, а ст. 97 КК України є диспозитивною та відсильною лише до ч. 2 ст. 105 КК України та лише щодо виду примусових заходів виховного характеру, перелічених у ч. 2 ст. 105 КК України. Враховуючи вищевикладене, можливо зробити висновок, що за відсутності конкретно визначеного судом органу, що здійснює контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, у випадках передбачених законом, контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього здійснюється батьками;

- враховуючи, що неповнолітні ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на дату вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, а також на дату постановлення ухвали Ренійського районного суду від 22.04.2024 року, були неповнолітніми, то стягнення з їх законних представників на користь держави судових витрат у загальній сумі 13 383 грн 20 коп. є обґрунтованим.

Позиції учасників судового розі ляду.

Захисники, особи, щодо яких застосовані примусові заходів виховного характеру та їх законні представники у судовому засіданні підтримали апеляційні скарги та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Прокурор підтримала апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 , та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 , у повному обсязі, вважала, що суд першої інстанції в порушення вимог КК України не визначив термін примусового заходу виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітніх, а також безпідставно стягнув процесуальні витрати з батьків осіб, стосовно яких застосовані примусові заходи виховного характеру; та частково підтримала апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , оскільки, на думку прокурора, встановлена судом тривалість заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд батькам, зможе належним чином виконати мету застосування примусових заходів виховного характеру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

За положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях неповнолітніх ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

В силу ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Частиною 2 статті 105 КК України передбачено, що суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження, 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг 15-річного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує 3-х років.

Згідно з ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15 травня 2006 року, метою застосування таких заходів має бути забезпечення інтересів неповнолітнього, які полягають в одержанні не тільки належного виховання, а й освіти, лікування, соціальної, психологічної допомоги, захисту від жорстокого поводження, насильства та експлуатації, а також у наявності можливості адаптуватися до реалій суспільного життя, підвищити загальноосвітній і культурний рівень, набути професії та працевлаштуватись.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції врахував характер, обставини та суспільної небезпечності вчиненого, характеризуючи данні ОСОБА_10 , та зробив висновок про необхідність застосувати до останньої примусові заходу виховного характеру, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, тривалістю 3 роки, з чим повністю погоджується апеляційний суд, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , у цій частині задоволенню не підлягає.

У свою чергу, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього. На практиці обмеження дозвілля чи інші особливі вимоги щодо поведінки неповнолітнього можуть установлюватися на декілька місяців, що пов`язано, наприклад, із необхідністю пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії, токсикоманії, позбутися інших шкідливих для здоров`я звичок або закінчити навчання в школі, одержати професійні навики та працевлаштуватися (іноді - і на певний період після цього).

Між тим, суд всупереч вищевказаним нормам закону, в резолютивній частині ухвали суд не встановив тривалість заходу виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Таким чином, керуючись положеннями ст.105 КК України та приймаючи рішення про застосування примусових заходів виховного характеру, суд допустив неправильне тлумачення вказаної норми закону, яке суперечить її точному змісту.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції змінити, встановивши тривалість вказаного виду заходу виховного характеру.

Щодо доводів сторони захисту про неправильне вирішення судом питання про процесуальні витрати, то колегія суддів вважає їх слушними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язані із залученням експертів.

Згідно із ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Окрім цього, частиною 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до положень ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі статтею 124 КПК України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Як убачається зі змісту судового рішення, відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 застосовано примусові заходи виховного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

Однак, незважаючи на вимоги ст.122, 124 КПК України, суд першої інстанції вирішив питання процесуальних витрат шляхом стягнення їх з батьків осіб, стосовно яких застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме з ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 .

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що суд першої інстанції застосував до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, при цьому ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК України, витрати на проведення експертиз в рамках кримінального провадження №0001490, внесеного до ЄРДР 22 листопада 2023 року, підлягають віднесенню на рахунок держави.

Зважаючи на викладені вимоги кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвала Ренійського районного суду Одеської області від 22 квітня 2024 року в частині вирішення питання про стягнення судових витрат підлягає зміні, а витрати на залучення експертів підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 124, 395, 404, 405, 407,408, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 , та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 , - задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 22 квітня 2024 року в рамках кримінального провадження №0001490, внесеного до ЄРДР 22 листопада 2023 року про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, - змінити.

Встановити тривалість заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а саме: обмежити перебування поза домівкою у період з 20.00 год. по 06.00 год.; обмежити у спілкуванні з потерпілою ОСОБА_15 ; заборонити наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання потерпілої; заборонити ведення листування, телефонних переговорів, або контактування з потерпілою через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб; заборонити відвідувати у вказаний часовий період парки, кафе та інші розважальні заклади, на 1 рік.

Судові витрати у загальній сумі 13 383,20 гривень віднести на рахунок держави.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3