Справа № 297/2508/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 , її захисника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 від 04.05.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, непрацюючої, маючої на утриманні 6 неповнолітніх дітей, судимої 26.10.2020 року Добропільським міжрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; 01.04.2021 року Добропільським міжрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень; 31.03.2021 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; 21.06.2024 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців,

за ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Різдвянка, Новомиколаївського району, Запорізької області, мешканки АДРЕСА_2 , громадянки України, непрацюючої, маючої на утриманні 5 неповнолітніх дітей, судимої 22.04.2019 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 3 т. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до основного покарання у вигляді восьми років позбавлення волі; переглянутим Харківським апеляційним судом 13.01.2020 року, яким призначено покарання за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді семи років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання 22.09.2021 року по відбуттю строку покарання,

за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , будучи раніше судимою вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2019 року за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі, який переглянуто Харківським апеляційним судом 13.01.2020 року та їй призначено покарання за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі, будучи звільненою 22.09.2021 року з місць позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не стала та маючи непогашену судимість, вчинила нові умисні кримінальні правопорушення проти власності.

ОСОБА_9 , будучи раніше судимою вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.10.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненою від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, на шлях виправлення та перевиховання не стала та в період визначеного судом іспитового строку вчинила нові умисні кримінальні правопорушення проти власності.

Так, 30 квітня 2022 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в період воєнного стану, під приводом прохання надати склянку води її малолітньому сину проникли до квартири АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_11 , де ОСОБА_7 , відволікала увагу ОСОБА_11 , знаходячись з нею на кухні, яка в цей час набирала воду в склянку, а ОСОБА_9 в цей час проникла до спальної кімнати, звідки таємно викрала з шафи грошові кошти в сумі 17 500 грн. та 1 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 30 квітня 2022 року становило 29 250 грн., а всього на загальну суму 46 750 грн., після чого зникли з місця події з викраденими грошовими коштами, чим спричинили потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 46 750 грн..

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 04 травня 2022 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в період дії воєнного стану, під приводом прохання надати склянку води ОСОБА_9 та її малолітньому сину, проникли до квартири АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_5 , де ОСОБА_9 відволікала увагу ОСОБА_5 , яка пішла за водою на кухню, а ОСОБА_7 в цей час проникла до спальної кімнати, звідки таємно викрала із сумки наявні в ній грошові кошти в сумі 20 000 гривень та будучи викритими потерпілою, зникли з місця події з викраденими грошовими коштами, чим спричинили потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнала повністю та показала, що 30 квітня 2022 року вона разом із ОСОБА_9 та дитиною зайшли до квартири, в яку власниця сама пустила їх. Так, ОСОБА_9 сама зайшла до кімнати звідки викрала кошти, однак суму викрадених коштів обвинувачена ОСОБА_7 не пам`ятає. Крім цього, обвинувачена ОСОБА_7 визнала, що 04 травня того ж року вони із ОСОБА_9 та скоріш за все дитиною, зайшли до квартири, до якої власниця похилого віку пустила їх самостійно. Із спальної кімнати ОСОБА_9 взяла грошові кошти, частину яких дала ОСОБА_7 .. При цьому, суму викрадених грошових коштів обвинувачена ОСОБА_7 не пам`ятає.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні визнала повністю свою вину та показала, що під час першої вчиненої нею з ОСОБА_7 крадіжки було викрадено з квартири грошові кошти в сумі 17500 гривень та 1000 доларів США. Під час здійснення другої крадіжки, вона викрала з квартири гроші в сумі близько 20000 гривень. Вказані гроші забирала вона, а ОСОБА_7 відволікала господарів розмовами з останніми. Також, зазначила, що в обох епізодах крадіжок власницями були літні жінки та на вчинення крадіжок вони брали з собою дитину.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачені, їх захисники, потерпілі та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням обставин, які їх характеризують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України слід визнати її щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, «високий» рівень ризику вчинення повторного правопорушення та «високий» рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_7 , з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

На думку суду обвинувачену ОСОБА_7 слід визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , відповідно до ст. 66 КК України слід визнати її щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , згідно ст. 67 КК України, слід визнати рецидив злочинів.

Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, «високий» рівень ризику вчинення повторного правопорушення та «середній» рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_9 , з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Відповідно до вимоги про судимість ОСОБА_9 засуджена 26.10.2020 року Добропільським міжрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; 01.04.2021 року Добропільським міжрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень; 31.03.2021 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; 21.06.2024 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Так, вироком Зарічного районного суду м. Суми від 31.03.2021 року обвинувачену ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Даним вироком на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за вироком Добропільського міжрайонного суду Донецької області від 26.10.2020 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі.

В подальшому, вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.06.2024 року обвинувачену ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вироку Зарічного районного суду м. Суми від 31.03.2021 року, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Вирок Добропільського міжрайонного суду Донецької області 01.04.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України, яким обвинувачену ОСОБА_9 засуджено до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень вирішено виконувати самостійно.

На думку суду обвинувачену ОСОБА_9 слід визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Положеннями ст. 50 КК України, визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В судових дебатах прокурор просив призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити останню від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 3 (років) року не вчинить нового злочину, поклавши на неї обов`язки відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Крім цього, просив змінити до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання. Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 в судових дебатах не заперечили щодо призначення такого покарання, за вчинений обвинуваченою злочин. При цьому, захисник ОСОБА_8 просив звільнити обвинувачену ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання на строк один рік шість місяців.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України доведена повністю.

Виходячи з того, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин та врахував особу винної, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обставини, що обвинувачена щиро розкаялась, на утриманні має п`ять неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе її виправлення без відбування покарання, а тому на підставі ст. 75 КК України слід звільнити її від відбування основного покарання з покладанням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Згідно до ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Частиною 3 статті 377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

У зв`язку з наведеним, з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, щодо обвинуваченої ОСОБА_7 слід змінити запобіжний захід тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Ухвалою 22 серпня 2022 року Берегівського районного суду Закарпатської області клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави задоволено. Заставу в розмірі 49620,00 гривень, внесену 09 травня 2022 року заставодавцем ОСОБА_12 та заставу в розмірі 99240,00 гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_13 за підозрювану ОСОБА_7 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, визначену ухвалою слідчого судді Берегівського та Виноградівського районного судів Закарпатської області у кримінальному провадженні 0000172 від 04.05.2022 року звернуто в рахунок держави.

В судових дебатах прокурор просив призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_9 у вигляді 5 (п`яти) років 3 (місяців) позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного поглинення призначеного покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.06.2024 року 3 роки 6 місяців позбавлення волі та призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (місяців) позбавлення волі. Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_10 в судових дебатах заперечили щодо призначення такого покарання, за вчинений обвинуваченою злочин. Захисник ОСОБА_10 просила призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_9 не пов`язане з триманням під вартою.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України доведена повністю.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_9 вчинила тяжкий злочин, врахувавши особу винної, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обставини, що обвинувачена була неодноразово засудження за злочини проти власності та в останнє вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.06.2024 року за ч. 3 ст. 185 ККУкраїни, суд приходить до висновку про необхідність на підставі на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного поглинення призначеного покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.06.2024 року до покарання за даним вироком.

Суд переконаний, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Згідно абзацу 12 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення суд продовжує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили.

Ухвалою 22 серпня 2022 року Берегівського районного суду Закарпатської області клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави задоволено. Заставу в розмірі 49620,00 гривень, внесену 09 травня 2022 року заставодавцем ОСОБА_12 за підозрювану ОСОБА_9 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, визначену ухвалою слідчого судді Берегівського та Виноградівського районного судів Закарпатської області у кримінальному провадженні 0000172 від 04.05.2022 року звернуто в рахунок держави.

Процесуальні витрати за виконання експертиз відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в користь держави в особі ЗАКАРПАТСЬКОГО НАУКОВО-ДОСЛІДНОГО ЕКСПЕРТНО-КРИМІНАЛІСТИЧНОГО ЦЕНТРУ в загальному розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 копійок.

Долю речових доказів може бути вирішено в окремому порядку у відповідності до ст. 100, п. 14 ст. 537 та ст. 539 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного поглинення призначеного покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.06.2024 року до покарання за даним вироком призначити остаточне покарання ОСОБА_9 у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання період тримання ОСОБА_9 під вартою, а саме з 04 травня 2022 року о 20 годині 32 хвилині по 09 травня 2022 року о 18 годині 00 хвилин.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з 21 червня 2023 року о 15 годині 47 хвилин, з моменту її затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Вирок Добропільського міжрайонного суду Донецької області 01.04.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України, яким обвинувачену ОСОБА_9 засуджено до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень виконувати самостійно.

ОСОБА_7 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину, поклавши на неї обов`язки відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили, звільнивши її з-під варти в залі судового засідання негайно.

Зарахувати в строк відбуття покарання період тримання ОСОБА_7 під вартою, а саме з 04 травня 2022 року о 20 годині 30 хвилин по 09 травня 2022 року о 18 годині 05 хвилин та з 21 червня 2023 року о 16 годині 11 хвилин по 07 серпня 2024 року по 14 годину 50 хвилин.

Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в користь держави в особі ЗАКАРПАТСЬКОГО НАУКОВО-ДОСЛІДНОГО ЕКСПЕРТНО-КРИМІНАЛІСТИЧНОГО ЦЕНТРУ процесуальні витрати за виконання експертиз відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України в загальному розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 копійок.

Долю речових доказів може бути вирішено в окремому порядку у відповідності до ст. 100, п. 14 ст. 537 та ст. 539 КПК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_14