У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Вінниця, проживає в АДРЕСА_1 , з вищою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 листопада 2024 включно.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

підозрюваний ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з приміщення Вінницького міського суду)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 листопада 2024 включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наголошує, що в повідомленні про підозру та клопотанні про обрання запобіжного заходу не викладено ряд обставин, що підлягають обов`язковому доказуванню, що дає всі підстави вважати, що кваліфікація дій за ч.3 ст.307 КК України є передчасною та може бути в подальшому змінена на більш легкий злочин.

Вказує, що сама тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для застосування відносно особи найсуворішого запобіжного заходу.

Звертає увагу, що слідчим суддею належним чином не враховані данні про особу підозрюваного, а саме те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

В провадженні слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000588 від 05 квітня 2024 року за правовою кваліфікацією, передбаченою ч.1,2,3 ст. 307 КК України за фактом вчинення мешканцями міста Миколаєва дій, пов`язаних з придбання, зберіганням та збутом психотропної речовини у особливо великих розмірах.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 , не маючи законних джерел прибутку, всупереч врегульованих законами суспільних відносин у сфері обігу в Україні наркотичних засобів, а саме - всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, а також всупереч Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року (із наступними змінами), якою амфетамін віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено (список № 2 таблиці № 2 постанови), достовірно знаючи про те, що обіг прекурсорів на території України обмежений, а збут наркотичних засобів та психотропних речовин - заборонений, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту, пересиланням з метою збуту та збутом психотропних речовин.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, однак не пізніше червня 2024 року, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та збут психотропних речовин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, однак не пізніше 03 червня 2024 року, ОСОБА_6 вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 щодо спільної протиправної діяльності в сфері незаконного обігу психотропних речовин з метою отримання незаконного прибутку.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та збут психотропних речовин 03 червня 2024 року о 10 годині 23 хвилини, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , відповідно до спільно розробленого з останньою злочинного плану, перебуваючи на території лісу в районі села Майдан-Чапельський, Вінницької області за координатами 49.1842460/28598230 розмістив раніше незаконно придбану за невстановлених обставин психотропну речовину амфетамін, масою не менше 31,7763 г. (за відібраними в ході санкціонованої судом негласної слідчої (розшукової) дії зразками) у пакунку, який став таким чином незаконно зберігати в зазначеному місці.

06 червня 2024 року о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи на території лісу в районі села Майдан-Чапельський, Вінницької області за координатами 49.1842460/28598230 підняла, тим самим придбала, раніше залишений 03 червня 2024 року для неї за вказаними координатами ОСОБА_6 пакунок із психотропною речовиною.

Крім того, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та збут психотропних речовин 17 червня 2024 року об 11 годині 16 хвилин, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , відповідно до спільно розробленого з останньою злочинного плану, перебуваючи на території лісу в районі села Майдан-Чапельський, Вінницької області за координатами 49.184246, 28.5198.32 повторно розмістив раніше незаконно придбану за невстановлених обставин психотропну речовину амфетамін, масою не менше 22,9022 г. (за відібраними в ході санкціонованої судом негласної слідчої (розшукової) дії зразками) у пакунку, який став таким чином незаконно зберігати в зазначеному місці.

26.09.2024 року ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

26.09.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження,в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000588 від 05 квітня 2024 року за правовою кваліфікацією, передбаченою ч.1,2,3 ст. 307 КК України за фактом вчинення мешканцями міста Миколаєва дій, пов`язаних з придбання, зберіганням та збутом психотропної речовини у особливо великих розмірах.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 , не маючи законних джерел прибутку, всупереч врегульованих законами суспільних відносин у сфері обігу в Україні наркотичних засобів, а саме - всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, а також всупереч Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року (із наступними змінами), якою амфетамін віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено (список № 2 таблиці № 2 постанови), достовірно знаючи про те, що обіг прекурсорів на території України обмежений, а збут наркотичних засобів та психотропних речовин - заборонений, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту, пересиланням з метою збуту та збутом психотропних речовин.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, однак не пізніше червня 2024 року, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та збут психотропних речовин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, однак не пізніше 03 червня 2024 року, ОСОБА_6 вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 щодо спільної протиправної діяльності в сфері незаконного обігу психотропних речовин з метою отримання незаконного прибутку.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та збут психотропних речовин 03 червня 2024 року о 10 годині 23 хвилини, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , відповідно до спільно розробленого з останньою злочинного плану, перебуваючи на території лісу в районі села Майдан-Чапельський, Вінницької області за координатами 49.1842460/28598230 розмістив раніше незаконно придбану за невстановлених обставин психотропну речовину амфетамін, масою не менше 31,7763 г. (за відібраними в ході санкціонованої судом негласної слідчої (розшукової) дії зразками) у пакунку, який став таким чином незаконно зберігати в зазначеному місці.

06 червня 2024 року о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи на території лісу в районі села Майдан-Чапельський, Вінницької області за координатами 49.1842460/28598230 підняла, тим самим придбала, раніше залишений 03 червня 2024 року для неї за вказаними координатами ОСОБА_6 пакунок із психотропною речовиною.

Крім того, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та збут психотропних речовин 17 червня 2024 року об 11 годині 16 хвилин, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , відповідно до спільно розробленого з останньою злочинного плану, перебуваючи на території лісу в районі села Майдан-Чапельський, Вінницької області за координатами 49.184246, 28.5198.32 повторно розмістив раніше незаконно придбану за невстановлених обставин психотропну речовину амфетамін, масою не менше 22,9022 г. (за відібраними в ході санкціонованої судом негласної слідчої (розшукової) дії зразками) у пакунку, який став таким чином незаконно зберігати в зазначеному місці.

26.09.2024 року ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

26.09.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчої судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчим та прокурором в суді першої інстанції вмотивовано доведено існування ризику, передбаченого пунктом 2 частиною першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_6 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як наразі проводиться ряд слідчих (розшукових) дій для встановлення та документування протиправних дій ОСОБА_6 та інших причетних осіб, оскільки під час проведення обшуків не відшукано та не вилучено всіх необхідних документів, та місцезнаходження яких на даний час встановлюється. З огляду на що, перебування підозрюваного на волі надасть йому можливість знищити чи спотворити будь-яку з речей чи документів.

Також доведено наявність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, з огляду на наявність у цьому кримінальному провадженні трьох підозрюваних, крім того вбачається причетність до вчинення протиправних дій інших осіб, що встановлюються органом досудового розслідування. Указане свідчить про реальну ймовірність того, що перебування підозрюваного ОСОБА_6 на волі може призвести до впливу на них шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують підозрюваного, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти їх до відмови давати свідчення, чи їх спотворення на свою користь.

Також доведено наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, який надає можливість підозрюваному ОСОБА_6 вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки за змістом матеріалів, що долучені до клопотання вбачається, що незаконна діяльність, яка інкримінована підозрюваному носить систематичних характер направлений на вчинення злочинних дій в сфері незаконного обігу психотропних речовин з метою отримання незаконного прибутку. За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 підозрюється у неодноразовому вчиненні злочинних дій в сфері незаконного обігу психотропних речовин з метою отримання незаконного прибутку, в причетності до налагодження системи збуту психотропних речовин на території всієї країни, а інших джерел доходу не має. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому підозрюваний може продовжити займатися злочинною діяльністю, що свідчить про існування ризику пов`язаного з можливістю останнього вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, всупереч доводам апелянта, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, а така можливість в даному кримінальному провадженні, з огляду на характер злочину, що розслідується та наразі інкримінується ОСОБА_6 , об`єктивно та беззаперечно, існує.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Що стосується визначення підозрюваному розміру застави, про який просить сторона захисту, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до п. 5 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_6 відповідно до критерію тяжкості, що визначений у статті 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину та є злочином пов`язаним з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України слідчий суддя прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному застави.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження підозрюваного, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді