06.08.24 Справа № 469/1121/24
1-кс/469/87/24
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2024 року с-ще Березанка
Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
Прокурор Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 29 липня 2024 року звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яке є речовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:
- трьох мисинових сіток розмірами: вічко 22 мм. кожна, довжина 50, 60 та 70 м.
- 6 особин риби роду "пузанок",
- 134 особин риби роду "сингіль",
- 173 особин риби роду "бичок",
- 1 особини риби роду "морський кіт (скат)".
Прокурор посилається на те, що зазначене у клопотанні майно використане як засоби та знаряддя кримінального правопорушення і зберегло на собі його сліди, а іншими способами довести обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, неможливо.
У судове засідання прокурор не з"явилась, надала заяву про підтримку клопотання та розгляд клопотання без її участі.
Володілець майна ОСОБА_4 у судове засідання не з"явився та не повідомив причини неявки, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
За змістом ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, якщо майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), слідчий суддя, зокрема, суд повинен враховувати:
- правову підставу для арешту майна;
- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;
- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;
- необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи наявність обставин, що свідчать про існування на час розгляду клопотання обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, вказаного у клопотанні, зокрема, щодо кількості вилучених водних біоресурсів та використання при цьому промислових знарядь лову, причетність цих знарядь лову до незаконного зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом та їх відповідність критеріям ст.98 КПК України, що вбачається з рапорта інспектора групи моніторингу обстановки ВІПС "Рибаківка" (а.с.7), протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 27 липня 2024 року (а.с.8-11), інших матеріалів клопотання, що свідчать про незаконне зайняття рибним добувним промислом, виходячи з характеру кримінального правопорушення, необхідності проведення слідчих дій з зазначеним у клопотанні майном, існування зазначених прокурором ризиків, зокрема, можливості знищення та конструктивних змін, що може призвести до втрати речових доказів, вважаю клопотання про арешт майна в частині арешту мисинових сіток обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Живі водні біоресурси, зазначені у клопотанні, є продукцією, яка піддається швидкому псуванню, в розумінні положень ч.6 ст.100 КПК України, відповідно до якої речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:
1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Отже, застосування вказаного прокурором заходу забезпечення кримінального провадження щодо живих водних біоресурсів очевидно не досягне мети застосування цього заходу, потребуватиме вжиття додаткових заходів щодо збереження майна, та існує значна вірогідність того, що із застосуванням арешту майна воно як таке, що піддається швидкому псуванню, не буде збережене у тому стані, у якому було виявлене та вилучене, а тому у цій частині клопотання задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Власник майна не позбавлений права на звернення до слідчого судді у порядку ч.1 ст.174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, 175 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и л а :
Клопотання задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини клопотання щодо арешту живих водних біоресурсів відмовити.
Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та власнику майна, якому роз"яснити право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.
Слідчий суддя :