Справа № 304/1990/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 та представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/683/24 за апеляційною скаргою представника власника тимчасово вилученого майна - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.09.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні№ 0000028 від 15.03.2024 та накладено арешт на вилучене 16.09.2024 за результатами проведеного обшуку в будинку за адресою АДРЕСА_1 майно, а саме: мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro», синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 із SIM-карткою мобільного оператора НОМЕР_3 та копії документів на ім`я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема: резюме на 2-х аркушах, диплома спеціаліста на 2-х аркушах, особової картки державного службовця на 3-х аркушах, військового квитка НОМЕР_4 на 10-ти аркушах, посвідчення серії НОМЕР_5 на 1-му аркуші, паспорта НОМЕР_6 на 5-ти аркушах та ідентифікаційного коду на 1-му аркуші із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном .

Клопотання прокурора мотивовано тим, що СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке 15.03.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000028 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, на підставі інформації Головного оперативно-розшукового відділу 94 прикордонного загону щодо організації незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон, з метою їх ухилення від мобілізації відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, на ділянці відповідальності вказаного прикордонного загону на території Ужгородського району.

З метою встановлення детальних обставин кримінального правопорушення, 16.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro», синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 із SIM-карткою мобільного оператора НОМЕР_3 та копії документів на ім`я ОСОБА_7 , зокрема: резюме на 2-х аркушах, диплома спеціаліста на 2-х аркушах, особової картки державного службовця на 3-х аркушах, військового квитка НОМЕР_4 на 10-ти аркушах, посвідчення серії НОМЕР_5 на 1-му аркуші, паспорта НОМЕР_6 на 5-ти аркушах та ідентифікаційного коду на 1-му аркуші.

-2-

Постаново слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 16.09.2024 вказані вище копії документів та мобільний телефон визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024.

Вказані у клопотанні речі підпадають під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні. З урахуванням наведеного, з метою збереження вилучених речей як речових доказів, а також задля слідчих дій та експертиз, прокурор у клопотанні просив накласти арешт на вилучені речі.

Ухвала мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речових доказів та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, прийшла до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвали слідчого судді від 23.09.2024, що стосується накладення арешту на мобільний телефон, скасувати та в цій частині у задоволенні клопотання прокурора відмовити. Вважає, що ухвала слідчого судді в цій частині є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. ОСОБА_8 добровільно надавався мобільний телефон для огляду та перевірки на предмет наявності інформації щодо обставин кримінального провадження, однак працівники, що проводили обшук відмовились його оглядати та прийняли рішення про його вилучення. При цьому слідчий суддя не взяв до уваги, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 не має жодного процесуального статусу, у тому числі йому не повідомлялося про підозру, а тому відсутні правові підстави для накладення арешту на належні йому мобільний телефон. Крім того, звертає увагу на те, що вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон використовувався ним для повсякденного життя, а накладення безпідставного арешту на дане майно є неспіврозмірним обмеженням прав власника майна і призвело до наслідків, які суттєво позначились на його законних інтересах.

Судове провадження розглядається за відсутності власника майна ОСОБА_8 , неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що ОСОБА_8 належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки. Також про можливість розгляду апеляційної скарги без участі власника майна не заперечував його представник адвокат ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок слідчого судді в частині накладення арешту на копії документів на ім`я ОСОБА_7 , зокрема: резюме на 2-х аркушах, диплома спеціаліста на 2-х аркушах, особової картки державного службовця на 3-х аркушах, військового квитка НОМЕР_4 на 10-ти аркушах, посвідчення серії НОМЕР_5 на 1-му аркуші, паспорта НОМЕР_6 на 5-ти аркушах та ідентифікаційного коду на 1-му аркуші, ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

-3-

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 23.09.2024 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке 15.03.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000028 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що досудове розслідування проводиться на підставі інформації Головного оперативно-розшукового відділу 94 прикордонного загону щодо організації незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон, з метою їх ухилення від мобілізації відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, на ділянці відповідальності вказаного прикордонного загону на території Ужгородського району.

З метою встановлення детальних обставин кримінального правопорушення, 16.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro», синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 із SIM-карткою мобільного оператора НОМЕР_3 та копії документів на ім`я ОСОБА_7 , зокрема: резюме на 2-х аркушах, диплома спеціаліста на 2-х аркушах, особової картки державного службовця на 3-х аркушах, військового квитка НОМЕР_4 на 10-ти аркушах, посвідчення серії НОМЕР_5 на 1-му аркуші, паспорта НОМЕР_6 на 5-ти аркушах та ідентифікаційного коду на 1-му аркуші.

Постаново слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 16.09.2024 вказані вище копії документів та мобільний телефон визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024.

16.09.2024 прокурор Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному проваджені відомості про яке 15.03.2024 під № 0000028 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

-4-

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав уважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені в клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постаново слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 16.09.2024 мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro», синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 із SIM-карткою мобільного оператора НОМЕР_3 та копії документів на ім`я ОСОБА_7 , зокрема: резюме на 2-х аркушах, диплома спеціаліста на 2-х аркушах, особової картки державного службовця на 3-х аркушах, військового квитка НОМЕР_4 на 10-ти аркушах, посвідчення серії НОМЕР_5 на 1-му аркуші, паспорта НОМЕР_6 на 5-ти аркушах та ідентифікаційного коду на 1-му аркуші, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно, зокрема і мобільний телефон, має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_6 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

-5-

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклала арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника власника майна, встановила належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав уважати, що вилучене майно, могло бути використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та має доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклала арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий

-6-

суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідила усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахувала правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на майно в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане у ньому майно, зокрема і належний ОСОБА_8 мобільний телефон, не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно ОСОБА_8 завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для ОСОБА_8 апеляційним судом також не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучений під час обшуку мобільний телефон не має жодного відношення до обставин кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Таким чином, під час проведення обшуку слідчим було виявлено та вилучено речі та документи, які мають значення для кримінального провадження та наведено обґрунтування чому зазначене у клопотанні тимчасово вилучене майно підлягає арешту.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

-7-

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяла відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокат ОСОБА_6 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.09.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді