ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2454/24 Справа № 198/6/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000526, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилась в м. Свердловськ Луганської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, на строк п`ятнадцять років, з конфіскацією в дохід держави всього майна, яке є її приватною власністю.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_6 визнана винною за наступних обставин.
Так, згідно зі статтями 1-3, 6 Конституції України - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статей 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Частиною 3 статті 4, частиною 2 статті 9 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що військові адміністрації населених пунктів утворюються в одному чи декількох населених пунктах (селах, селищах, містах), в яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, у тому числі внаслідок фактичного саморозпуску або самоусунення від виконання своїх повноважень, або їх фактичного невиконання, або припинення їх повноважень згідно із законом. Органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
При цьому, 24.02.2022 Російською Федерацією здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочато ведення агресивної війни проти України, захоплення її території, яке на даний час триває.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.
У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України із затвердженням відповідними законами України.
Внаслідок ведення агресивної війни з боку Російської Федерації проти України населені пункти на території Щастинського району Луганської області, зокрема, Щастинської міської територіальної громади, до якої входить с. Передільське, з 25 лютого 2022 року захоплені збройними силами Російської Федерації спільно з незаконними збройними формуваннями так званої «Луганської Народної Республіки».
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Щастинська міська територіальна громада Щастинського району Луганської області з 25.02.2022 і до теперішнього часу перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку РФ та незаконних збройних формувань так званої «ЛНР».
В розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території Щастинського району Луганської області державою-агресором створено окупаційну адміністрацію Російської Федерації, тобто сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.
Таким чином, на тимчасово окупованій території Щастинського району Луганської області, до складу якого входить Щастинська міська територіальна громада, представниками так званої «ЛНР», підконтрольними державі-агресору РФ, організовано та розпочато діяльність незаконних органів влади, зокрема, указом так званого голови «ЛНР» від 03.03.2022 УГ-125/22, створено незаконний орган влади «Адміністрацію Станично-Луганського району ЛНР», структурним підрозділом якої є «Передільський відділ життєзабезпечення населених пунктів Адміністрації Станично-Луганського району ЛНР».
В березні - серпні 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено) громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04:00 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, знаходячись на тимчасово окупованій території в АДРЕСА_2 , переслідуючи свої особисті інтереси, маючи умисел на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, і реалізуючи його, вступила у злочинну змову з представниками окупаційної адміністрації держави-агресора - РФ та представниками так званої «ЛНР», з метою наділення її функціями посадової особи незаконного органу влади, а саме так званого «Передільського відділу життєзабезпечення населених пунктів Адміністрації Станично-Луганського району ЛНР». Отримавши від останніх пропозицію зайняти посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, ОСОБА_6 , в порушення вимог Конституції та Законів України, добровільно, умисно надала свою згоду на призначення її на посаду начальника так званого «Передільського відділу життєзабезпечення населених пунктів Адміністрації Станично-Луганського району ЛНР», який є структурним підрозділом так званої «Адміністрації Станично-Луганського району ЛНР».
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, в березні - серпні 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено), ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території в с. Передільське Щастинської міської територіальної громади Щастинського району Луганської області, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, а також переслідуючи свої особисті, корисливі інтереси, погодившись на пропозицію окупаційної адміністрації держави-агресора РФ та представників незаконних збройних формувань так званої «ЛНР», умисно, добровільно зайняла посаду начальника так званого «Передільського відділу життєзабезпечення населених пунктів Адміністрації Станично-Луганського району ЛНР», який є структурним підрозділом так званої «Адміністрації Станично-Луганського району ЛНР», тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації дій останньої, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк десять років без конфіскації майна.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, за місце проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, що в сукупності дає підстави для призначення останній менш суворого покарання.
Розгляд даного кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), остання показань суду не надавала, будь-яких заяв та клопотань до суду не надсилала.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язкової участі захисника. Всі можливі, передбачені кримінальним процесуальним законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя дотримані, що відповідає та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, наведеною, зокрема у справах «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року та «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року.
Заслухавши захисника ОСОБА_5 , який підтримав доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації її дій за ч. 5 ст. 111-1 КК України, в апеляції захисника не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення обвинуваченій ОСОБА_6 менш суворого покарання у вигляді п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк десять років без конфіскації майна, не є переконливими.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував особу обвинуваченої, яка раніше не судима, ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинила кримінальне правопорушення маючи мету та бажання отримати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе та інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, а також відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.
На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, на строк п`ятнадцять років, з конфіскацією в дохід держави всього майна, яке є її приватною власністю, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Такий вид і розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_6 є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та не є занадто суворим, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі.
Посилання захисника на те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, за місце проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, з огляду на наведене вище, були враховані судом під час призначення їй покарання.
За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 положень ст. 69, 75 КК України, не вбачається.
Також зважається на дотримання при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_6 відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для пом`якшення покарання, як на це вказує захисник, не вбачається.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000526, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4