Справа №463/8868/24
Провадження №1-кс/463/7842/24
У Х В А Л А

04 жовтня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання захисника ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу підозрюваному

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Пустомити Пустомитівського р-ну Львівської обл., українцю, громадянину України, не судимому, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000387 від 17 квітня 2024 року за ч. 5 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

захисник ОСОБА_4 звернувся до суду через систему «Електронний суд» з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обраного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 27 вересня 2024 року у справі 463/8868/24.

Подане клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та 27 вересня 2024 року ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Вважає, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід скасувати у зв`язку з виникненням нових обставин, які не розглядалися слідчим суддею. Зокрема Законом України № 3902-ІХ від 20 серпня 2024 року, що набрав чинності 7 вересня 2024 року, доповнено ст. 401 КК України частиною 5, відповідно до якої особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби. Стверджує, що ОСОБА_5 має намір надалі проходити військову службу, звертався до командування військової частини НОМЕР_2 з проханням про його переміщення з подальшим призначенням на посаду, що підтверджується довідкою від 28 вересня 2024 року №50/02/10/1-2389. Зазначеною довідкою командир військової частини НОМЕР_2 НГУ полковник ОСОБА_6 надав свою згоду на продовження ОСОБА_5 військової служби, з огляду на клопотання командира військової частини НОМЕР_1 щодо переміщення ОСОБА_5 з подальшим призначення на посаду. Вказує, що про бажання надалі проходити військову службу у лавах Національної гвардії України свідчить і подане слідчому та прокурору клопотання від 1 жовтня 2024 року, в якому ОСОБА_5 просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, до якого було додано згоду командира військової частини НОМЕР_2 . Відтак вважає, що оскільки ОСОБА_5 бажає і надалі проходити військову службу, командиром військової частини НОМЕР_2 НГУ було надано письмову згоду на продовження проходження підозрюваним військової служби, останній може бути звільнений від кримінальної відповідальності, а відтак відсутня необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також звертає увагу на зазначені в ухвалі про застосування запобіжного заходу ризики, які дають підстави слідчому судді застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 . Зокрема ризик переховування ОСОБА_5 обгрунтовується стороною обвинувачення крізь призму тяжкості можливого майбутнього покарання, однак тяжкість покарання, яке може бути застосоване до особи у разі засудження її не є й не може бути єдиною або ключовою підставою заявлення та задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Звертає увагу, що з моменту діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 4 березня 2024 року до моменту обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 27 вересня 2024 року пройшло понад шість місяців, протягом яких ОСОБА_5 не вчинив жодного правопорушення, що свідчить про законослухняну поведінку останнього, а відтак, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення не підтверджений стороною обвинувачення жодними доказами. Таким чином вважає, що ризики перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню, жодним чином не підтверджуються. Відтак вважає, що зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що є наявність достатніх правових підстав для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 подане клопотання підтримав з мотивів, викладених у такому, просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Прокурор відносно задоволення клопотання заперечила. Вказала, що на її думку підозра є обґрунтованою, ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу до підозрюваного не змінились, а тому просила відмовити в задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання захисника, заслухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

В судовому засіданні встановлено, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000387 від 17 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, 18 вересня 2024 року відносно нього складено повідомлення про підозру, котре скеровано останньому у відповідності до вимог ст.ст. 135, 278 КПК України.

Також 19 вересня 2024 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Крім того, 20 вересня 2024 року слідчий звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Одночасно з даним клопотанням слідчим було подано клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2024 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27 вересня 2024 року ОСОБА_5 було затримано 27 вересня 2024 року о 13 год. 07 хв.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2024 року застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з часу фактичного затримання 27 вересня 2024 року до 25 листопада 2024 року включно.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так з вказаної вище ухвали вбачається, що про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення) свідчать, зокрема: акт службового розслідування №11161 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 , витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №54 від 1 березня 2024 року, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №56 від 4 березня 2024 року тапротокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27 вересня 2024 року.

Окрім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчим суддею враховано вимоги п.п. 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так ризиками, які надали підстави слідчому судді застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою були: той факт, що підозрюваний, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, а відтак перебуваючи на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення з метою уникнення відповідальності перебуваючи на волі може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, в тому числі з числа не встановлених та не допитаних на даний час військовослужбовців; може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявок до слідчого, оскільки перебував у розшуку, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому слідчий суддя врахував те, що Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище Указ було затверджено.

Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, зокрема востаннє Указом Президента України від 23 липня 2024 року № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №3891-IX від 23 липня 2024 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб і такий продовжує діяти на даний час.

Відтак оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем та підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, під час дії воєнного стану, а відтак відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України до нього не може бути застосовано більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного відповідно до ст. 178 КПК України було оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством, а також станом здоров`я. Встановлено, що наведені дані про особу підозрюваного, який є не судимим, не гарантують запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому слідчим суддею не визначався підозрюваному розмір застави у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відтак оцінюючи доводи сторони захисту щодо можливості на даний час скасування підозрюваному запобіжного заходу тримання під вартою слід зазначити наступне.

Частиною 5 ст. 401 КК України в редакції Закон України № 3902-IX від 20 серпня 2024 року, який набрав законної сили 7 вересня 2024 року, дійсно визначено, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Так з долучених клопотань підозрюваного ОСОБА_5 від 27 вересня 2024 року та 1 жовтня 2024 року на ім`я слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_4 від 1 жовтня 2024 року до судді Яворівського районного суду Львівської області вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із бажанням подальшого проходження військової служби у лавах Національної гвардії України. При цьому як на доказ наявності письмової згоди командира військової частини на продовження проходження ОСОБА_5 . військової служби сторона захисту посилається на лист від 28 вересня 2024 року №50/02/10/1-2389.

Водночас з долученої копії листа командира військової частини НОМЕР_2 НГУ полковника ОСОБА_7 від 28 вересня 2024 року №50/02/10/1-2389 вбачається, що такою останній підтвердив, що ОСОБА_5 звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з проханням про його переміщення з подальшим призначенням на посаду та командир клопоче про його переведення. Вказаний лист адресований у військову частину НОМЕР_1 .

В судовому засіданні підозрюваний вказав, що особисто до військової частини НОМЕР_2 не звертався.

Матеріали клопотання не містять, окрім зазначеного вище листа військової частини НОМЕР_2 , будь-якої згоди командира зазначеної військової частини, яке адресоване органу досудового розслідування, прокурору чи суду, щодо надання згоди на продовження ОСОБА_5 несення військової служби в даній військовій частині.

При цьому зі змісту ч. 1 ст. 201 КПК України вбачається, що такою не передбачено можливості скасування обраного запобіжного заходу, лише можливість зміни такого запобіжного заходу, а скасованими в порядку даної норми можуть бути лише додаткові обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладені на підозрюваного слідчим суддею.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

При цьому у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи вищенаведене, те, що захисник просить скасувати запобіжний захід, чого положеннями ч. 1 ст. 201 КПК України не передбачено, встановлені щодо підозрюваного ОСОБА_5 ризики, що були підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на даний час не змінились, оскільки останній є військовослужбовцем та підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, під час дії воєнного стану, факт звернення підозрюваного з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності не змінює даних обставин, а тому слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 201, 372, 375, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1