ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2287/24 Справа № 233/4298/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 01 березня 2024 року

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Південне Нікопольського району Дніпропетровської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, одружений, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді навідника 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 5 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі. Вирішено питання про речові докази, арешт майна та судові витрати.

Згідно вироку суду, будучи військовослужбовцем, ОСОБА_8 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій особі при наступних обставинах:

12 травня 2023 року приблизно о 22 год. 00 хв. солдат ОСОБА_8 , перебував в стані алкогольного сп`яніння в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час між ним та військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 завдав ОСОБА_8 приблизно два удари кулаком лівої руки в обличчя, в результаті чого у ОСОБА_8 виникла особиста неприязнь до ОСОБА_9 , на ґрунті якої сформувався злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті останньому.

Того ж дня, приблизно о 22 годині 30 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті неприязних відносин, взяв ввірену йому для службового користування зброю АК-74 серійний номер НОМЕР_2 , зняв з запобіжника, перевів автомат в режим одиночного вогню, перевірив наявність патрону у патроннику, після чого з метою заподіяння смерті солдату ОСОБА_9 , який знаходився навпроти нього приблизно на відстані до чотирьох метрів, направив зброю у бік останнього та здійснив один одиночний постріл, внаслідок чого, куля влучила в область грудної клітини, спричинивши останньому наскрізне вогнепальне кульове поранення грудної клітини з ушкодженням обох легень, яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати, двобічного гемотораксу, від якого ОСОБА_9 помер.

Не погодившись з вказаним вироком суду захисник ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, визнавши винним ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вирок є незаконним, необґрунтованим і несправедливим, оскільки під час судового розгляду допущені неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що сторона захисту, не оспорюючи фактичні обставини справи, а саме час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення не згодна з кваліфікацією злочину інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України. Вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 є склад іншого кримінального правопорушення - умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони, передбаченого ст. 118 КК України, а обвинувачений на момент скоєння злочину знаходився в стані необхідної оборони у відповідності до ст. 36 КК України. Вважає, що вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Вказує, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтверджують версію подій на якій настоює обвинувачений ОСОБА_8 що 12.05.2023 року, ввечері, мав місце особистий конфлікт ОСОБА_8 із ОСОБА_9 Раніше конфлікти між потерпілим та обвинуваченим були, потерпілий був конфліктним та раніше неодноразово задирав обвинуваченого. В одному з конфліктів, який був раніш за участю потерпілого та обвинуваченого, потерпілий розбив губу обвинуваченому. Вважає, що зазначене свідчить про те що потерпілий раніше вчиняв кримінальне правопорушення щодо обвинуваченого, в наслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження. Та за таких обставин у обвинуваченого були підстави очікувати від потерпілого аналогічних протиправних дій. Вважає, що покази вказаних свідків не спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_8 про те що він 12.05.2023 року близько 22.30 годин, внаслідок виниклого конфлікту з потерпілим знаходився в стані необхідної оборони, внаслідок неправомірних дій з боку потерпілого щодо спричинення ОСОБА_9 обвинуваченому тілесних ушкоджень та подальшого переслідування потерпілим ОСОБА_9 обвинуваченого, що й призвело до застосування зброї обвинуваченим. Вважає, що всі висновки суду першої інстанції більш ніж сумнівні, нема жодного прямого доказу який би беззаперечно спростовував твердження обвинуваченого, що він знаходився в стані необхідної оборони внаслідок неправомірних дій з боку потерпілого. Та зазначає, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, «обвинувачення не може ґрунтуватися на … припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь». Вважає, що під час судового розгляду мали місце обставини які свідчили про упереджене ставлення головуючого судді яке виразилось у наданні переваг стороні обвинувачення, що мало вплив при ухваленні оскаржуваного вироку суду. Вважає, що слідчий/прокурор, отримавши покази ОСОБА_8 , щодо спричинення йому тілесних ушкоджень, повинні були забезпечити останньому проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Але не зробили цього. Також вказує, що під час судового розгляду, безпосередньо після допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , стороною захисту було заявлено клопотання про призначення судової медичної експертизи для визначення наявності, ступеню тяжкості та давності спричинення тілесних ушкоджень, наявних у обвинуваченого ОСОБА_8 , які йому були заподіяні потерпілим ОСОБА_9 за обставин, про які повідомив обвинувачений під час допиту в судовому засіданні, а також під час слідчого експерименту, а також свідки. У задоволенні клопотання головуючим суддею було відмовлено. Вважає, що зазначене свідчить про упереджене ставлення головуючого судді по справі.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, думку захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її необґрунтованою та просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з показами свідків наданих під присягою у судовому засіданні першої інстанції та з усіма зібраними письмовими доказами по справі.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що за два місця до події, з ОСОБА_13 познайомився при обороні м. Бахмут. Між ними бували словесні конфлікти, але приблизно за два-три тижні до події, ОСОБА_14 розбивав йому губу. ОСОБА_15 він намагався обходити стороною, бо той бив хлопців, а він за них заступався, і через це були конфлікти між ними. ОСОБА_14 коли випивав спиртні напої хотів з кимось побитися. 11 травня 2023 року він приїхав разом з іншими військовослужбовцями з оборони м. Бахмут до с. Білокузьминівка Краматорського району, в цей день він вживав алкоголь, та на наступний день, зранку він вжив 0,5 л пива. Вечері 12 травня 2023 року він сидів з ОСОБА_13 за столом, вони розмовляли про бойові дії, він йому сказав, що той виконував бойове завдання в стані алкогольного сп`яніння, через цього розпочався конфлікт. ОСОБА_14 в цей час був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_14 почав бити його, говорив: «я тебе приб`ю». ОСОБА_14 пропонував вийти йому побитися, на що він йому відмовив. ОСОБА_14 почав його бити по голові, він почав відходити від нього, побоюючись за своє життя, оскільки він знову говорив: «я тебе приб`ю», тоді він взяв автомат, хотів його налякати, вбивати його не хотів, думав, що вистрелить вгору або в стіну, але той все одно йшов на нього. Коли він це побачив, то зняв автомат з запобіжника, патрон був в патроннику, та здійснив постріл. В кімнаті було темно, в цей момент в руках зброї у ОСОБА_15 не було. Після пострілу у бік ОСОБА_15 він побіг до будинку, де мешкали офіцери, там також проживала лікар, він хотів її покликати на допомогу. Коли він виходив з будинку, до ОСОБА_15 вже підбігли військовослужбовці надавати медичну допомогу.

Незважаючи на займану обвинуваченим ОСОБА_8 позиції, що виразилась у не визнанні себе винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України, вважаючи що є склад іншого кримінального правопорушення, не заперечуючи причетність до заподіяння тілесних ушкодження у вигляді вогнепального кульового поранення грудної клітини, які утворилися від пострілу з вогнепальної зброї і настання смерті потерпілого ОСОБА_9 , вказуючи, що свої дії вчинив при перевищенні меж необхідної оборони та на момент скоєння злочину знаходився в стані необхідної оборони, на думку апеляційного суду вказані покази протирічать іншим доказам по справі, які в повній мірі підтверджують винність ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині при обставинах вказаних у вироку, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст.115 КК України, а саме:

Показам наданими у суді першої інстанції свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 які разом з обвинуваченим та потерпілим проходили військову службу.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є військовослужбовцем обвинувачений ОСОБА_8 та загиблий потерпілий ОСОБА_9 проходили військову службу з ним в одному підрозділі, проживали в одному будинку. 12 травня 2023 року вночі коли він йшов до туалету, то бачив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які стояли в коридорі і мирно розмовляли, ніякої сварки між ними не було. Коли він повернувся приблизно через 10 хвилин, то ОСОБА_16 вже лежав в іншій маленькій кімнаті поруч з коридором на підлозі і хрипів. Він одразу почав кричати і будити інших військовослужбовців та надавати ОСОБА_16 першу медичну допомогу. ОСОБА_8 розгублений в цей час стояв поруч у кімнаті, під стіною стояв автомат. ОСОБА_16 був трохи конфліктний, в нього з ОСОБА_17 періодично виникали сварки, бійки, вони ніяк не могли порозумітися. У ОСОБА_18 на обличчі біля брови було пошкодження типу розсічення, це його вдарив ОСОБА_16 , але не того дня, а ще раніше, за 1-2 дні. Чи були в нього свіжі тілесні ушкодження на обличчі не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив, що він проживав разом із потерпілим ОСОБА_13 , обвинуваченим ОСОБА_8 та іншими військовослужбовцями в одному будинку. В день вбивства він пішов відпочивати разом з іншими військовослужбовцями. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 між собою сперечалися, і потім, лежачи в навушниках, він почув одиночний постріл. Він та інші хлопці побігли надавати медичну допомогу ОСОБА_19 , а ОСОБА_8 пішов здаватися командиру. Зброя ОСОБА_15 була біля його ліжка. Конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 вже був до цього моменту, оскільки ОСОБА_14 часто до нього чіплявся, як і до інших військовослужбовців. Цього ж дня раніше ОСОБА_20 хапався за автомат та погрожував ОСОБА_21 розправою, і хлопці зупиняли його. Хлопців, які це бачили, вже нема серед живих. У ОСОБА_8 того дня була розбита губа, і він допомагав йому її лікувати, але ця рана у ОСОБА_8 з`явилася за 2-3 дні до події злочину, звідки ця рана була у ОСОБА_8 , йому невідомо.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснив, що проходив військову службу з обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_22 . На початку літа, точної дати він не пам`ятає, в с. Білокузьминівка в нічний час приблизно з 22:00 год. по 24:00 год., в будинку де вони мешкали, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 з`ясовували між собою відносини, він їм сказав, щоб вони заспокоїлися та пішли спати, оскільки вже був пізній час. Потерпілий та обвинувачений пішли по своїх місцях, коли він вже почав засинати, знову почув, що вони почали сваритися між собою. Тоді він встав з ліжка, попросив знову ж таки, щоб вони розійшлися. ОСОБА_8 розвернувся та пішов до себе в кімнату, а ОСОБА_14 залишився в пройомі, коли ОСОБА_14 хотів щось сказити, він почув «хлопок» і побачив, що ОСОБА_23 Зброю в руках у ОСОБА_8 він не бачив. Почув лише один постріл. Відстань між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 була приблизно 2 метра. Після пострілу, він побіг надавати медичну допомогу ОСОБА_19 , який вже почав втрачати свідомість. В момент надання допомоги, підійшли також інші військовослужбовці. У потерпілого ОСОБА_15 при собі зброї не було. Крім того, суду повідомив, що в цей день ОСОБА_8 та ОСОБА_14 вдень не сварилися, тільки ввечері бачив сварку між ними. За час служби, у них були нормальні відносини, нещодавно вони повернулися з м. Бахмут, але зі слів інших хлопців йому відомо, що між ними були сварки пару разів, з іншими військовослужбовцями у них були відмінні взаємовідносини. Погрози ОСОБА_8 в адресу ОСОБА_15 він не чув. Також, він не пам`ятає чи були у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, на це не звертав увагу.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_24 пояснив, що він служив в одній роті із обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_22 . Разом із іншими військовослужбовцями проживав в АДРЕСА_2 . В вечірній час, надворі вже було темно, він знаходився у дворі будинку та палив сигарети. В цьому ж дворі трошки далі від нього також знаходилися замполіт та головний сержант, а також інші військовослужбовці, хто саме, він не пам`ятає. До них підійшов ОСОБА_8 , який повідомив, що він вбив людину. Всі військовослужбовці, які були у дворі, пішли в інший будинок, де сталося вбивство. На місце вбивства ОСОБА_15 в цей день він не ходив, туди він пішов лише рано вранці наступного дня, коли його покликали працівники поліції. З ОСОБА_8 він не спілкувався. Крім того, повідомив, що ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_14 мешкали в одному будинку, які відносини були між ними, він не знає.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_25 пояснила, що загиблий потерпілий ОСОБА_9 був її рідним братом, з обвинуваченим ОСОБА_8 не знайома. Про загибель брата вона дізналася від працівників сільради, які подзвонили і сказали, що прийшло сповіщення про його смерть. Потім вона подзвонила замполіту і спитала, що з її братом, на що він відповів, що брат загинув, і все. Ввечері її чоловік подзвонив за номером, який їм давав раніше ОСОБА_26 , і їм повідомили, що тіло Колі в Дружківці у морзі. Працівники поліції зв`язалися з нею приблизно через тиждень. Про обставини загибелі брата вона дізналася від працівників поліції. ОСОБА_8 або його родичі до неї не зверталися, будь-якого відшкодування матеріальної або моральної шкоди не пропонували. Просила призначити ОСОБА_8 суворе покарання.

Крім показів вказаних свідків наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, під присягою його вина підтверджується письмовими доказами.

Протоколом від 13 травня 2023 року, згідно якого було оглянуто місце події - домоволодіння АДРЕСА_2 . Під час огляду було зафіксовано загальну обстановку на місці скоєння кримінального правопорушення, виявлено наскрізний отвір у віконному склі в кімнаті будинку, помарки речовини бурого кольору на стіні кімнати, предмет, схожий на гільзу калібру 5,45х39 мм на підлозі. По закінченню огляду вилучено: предмет схожий на гільзу, змиви з помарок речовини бурого кольору.

Протоколом від 13 травня 2023 року згідно якого був оглянутий автомат АК-74 № НОМЕР_2 , який був добровільно виданий для огляду сержантом з матеріального забезпечення ОСОБА_24 , і який закріплений за ОСОБА_8 . По закінченню огляду вилучено: автомат АК-74 № НОМЕР_2 з глушником, магазин, 27 патронів, що знаходились в магазині, 1 патрон з патронника.

Протоколом огляду від 13 травня 2023 року згідно якого в приміщенні Дружківського бюро СМЕ був оглянутий труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зафіксовані виявлені тілесні ушкодження, вилучені: зразки крові з трупу на марлі, клапоть шкіри з вихідною раною, камуфльований кітель з пошкодженням та нашаруванням РБК, чорну футболку, сіру кофту з аналогічним пошкодженням та нашаруванням РБК.

Висновком експертизи №69 від 19 червня 2023 року згідно якого причиною смерті ОСОБА_9 стало наскрізне вогнепальне кульове поранення грудної клітини з ушкодженням обох легень, яке ускладнилося розвитком гострої крововтрати, двобічного гематораксу, та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Висновком експертизи №69/18 від 19 червня 2023 року згідно якого в момент отримання тілесних ушкоджень вірогідніше за все потерпілий знаходився у вертикальному положенні тіла в просторі та був звернутий передньою поверхнею тіла відносно травмуючого предмету. Тілесні ушкодження, що мались у потерпілого ОСОБА_9 , могли утворитися за обставин, зазначених підозрюваним ОСОБА_8 під час слідчого експерименту за його участю.

Протоколом слідчого експерименту від 13 травня 2023 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 в присутності захисника ОСОБА_27 який добровільно розказав та показав на місці про обставини скоєння ним кримінального правопорушення. ОСОБА_8 пояснив, що 12 травня 2023 року приблизно о 22-30 год. він та ОСОБА_9 знаходилися на ганку будинку АДРЕСА_2 та курили. ОСОБА_9 під час словесної сварки пропонував вийти на вулицю битися, але він відмовлявся. Тоді ОСОБА_9 правою рукою схопив його шию, а кулаком лівої руки завдав близько двох ударів в обличчя (ділянку носа та рота). Після цього ОСОБА_8 пішов у будинок, а ОСОБА_9 прослідував за ним, висловлюючи наміри та погрози застосування фізичного насильства. ОСОБА_8 зайшов до своєї кімнати, де біля стіни взяв автомат АК-74, зняв його з запобіжника, перевів запобіжник в положення для одиночних пострілів, перевірив наявність патрону в патроннику, після чого підняв зазначену зброю, спрямувавши її в бік ОСОБА_9 , який знаходився на відстані приблизно 2-3 метрів від нього, та без попередження зробив постріл. При цьому ствол автомата був спрямований в ділянку корпусу ОСОБА_9 . Після пострілу ОСОБА_9 впав на спину. Куди саме він влучив, ОСОБА_8 не дивився, а залишив автомат у кімнаті та пішов до керівництва доповісти про подію, будь-яких дій з метою надання допомоги ОСОБА_9 він не вчиняв. В зазначений час він перебував у стані алкогольного сп`яніння, випив приблизно 0,5 л самогону.

Протоколом слідчого експерименту від 13 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_12 який добровільно розказав та показав на місці про обставини скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 . Так, ОСОБА_12 пояснив, що 12 травня 2023 року близько 22-30 год. він знаходився в будинку АДРЕСА_2 , де спав в кімнаті під стіною. Він прокинувся від того, що хтось зачепив його ногу. Піднявши голову він побачив, що у дверному отворі стоїть ОСОБА_28 . Чи мав при собі в цей час ОСОБА_18 зброю, сказати не зміг, пояснюючи це тим, що бачив його лише до грудей, бо сам він перебував в положенні лежачі на спині. ОСОБА_18 в цей час з кимось розмовляв, але про що він була розмова і з ким, він не чув, бо у вухах у нього були беруші. Потім він припіднявся зі свого спального місця, витягнув беруші і в цей час почув глухий постріл. Йому відомо, що до автомату ОСОБА_29 був приєднаний глушник. Після пострілу він побачив, як військовослужбовець на ім`я ОСОБА_16 сповзає по стіні на підлогу. У ОСОБА_16 зброї не було. Він намагався надати ОСОБА_16 першу медичну допомогу і не звернув уваги, куди пішов ОСОБА_18 .

Протоколом слідчого експерименту від 13 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_10 який добровільно розказав та показав на місці про обставини скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 . Так, ОСОБА_10 пояснив, що 12 травня 2023 року близько 22-30 год. він зайшов до будинку АДРЕСА_2 . Знаходячись в коридорі він почув звук, схожий на постріл. Пройшовши далі він побачив в кімнаті ОСОБА_30 , який стояв з автоматом, на автоматі був глушник. В кімнаті він також побачив на підлозі ОСОБА_31 , який лежав на лівому боці без свідомості. Що в подальшому робив ОСОБА_20 , і куди подівся автомат, він не бачив, бо намагався надавати допомогу ОСОБА_16 .

Висновком експертизи №СЕ-19/113-23/1725-БЛ від 28 червня 2023 року згідно якої наданий на дослідження автомат, є вогнепальною зброєю - 5,45-мм автоматом конструкції Калашникова «АК-74», № НОМЕР_2 , 1990 року виготовлення, виробництва СРСР. Автомат виготовлений промисловим способом та до стрільби придатний. Надані на дослідження двадцять вісім патронів, є бойовими припасами - проміжними патронами калібру 5,45х39 мм зразка 1974 року, що призначені до стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм: автоматів АК-74, АКС-74У, ручних кулеметів РПК-74 та їх модифікацій. Патрони виготовлені промисловим способом та до стрільби придатні. Надана на дослідження гільза є складовою частиною бойового проміжного патрону калібру 5,45х39 мм, виробництва СРСР, а саме стріляною капсульованою гільзою. Надана на дослідження гільза стріляна з наданого на дослідження автомату «АК-742 № НОМЕР_2 , 1990 року виготовлення.

Висновком експертизи №1150/1513-БД від 20 червня 2023 року згідно якої кров ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АБ0. На фрагменті синтетичної тканини зі змивом знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається.

Висновком експертизи №603-МК від 15 червня 2023 року згідно якої пошкодження на шматку шкіри від трупа ОСОБА_9 , 1990 року народження, має морфологічні особливості вихідного отвору і заподіяне при пострілі з вогнепальної зброї, одиночним (компактним) снарядом (кулею), який мав відносно невисоку кінетичну енергію та клиноподібно-розривну дію.

На підставі викладеного колегія суддів вважає безпідставними та надуманими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та не надана належна правова оцінка при кваліфікації злочину інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказами.

Надаючи оцінку доводам захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого, оскільки обвинувачений лише захищався від дій потерпілого, а тому ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони, колегія суддів зазначає, що такі доводи не знайшли об`єктивного підтвердження.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого. Тобто, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати можливість настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне вбивство (ч.1 ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком.

Розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК України) і умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Згідно з положеннями ст. 36 КК України обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, тобто вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, інтереси держави або суспільства, яке би викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

Таким чином, якщо визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

При цьому судова колегія враховує характер взаємовідносин потерпілого та обвинуваченого, які свідчать про наявність неприязного відношення ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , оскільки між ними були конфлікти, вони з`ясовували між собою відносини, напередодні ОСОБА_9 розбив ОСОБА_8 губу.

Події, які передували вчиненню кримінальному правопорушенню, зокрема, що у вечорі 12 травня 2023 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сперечались, проте свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які під час події кримінального правопорушення перебували в одному будинку з потерпілим та обвинуваченим, не підтвердили покази обвинувачено, що ОСОБА_9 нападав на ОСОБА_8 або висловлював у його бік погрози застосування фізичного насильства, свідки не бачили свіжих побоїв та ушкоджень на обвинуваченому ОСОБА_8 .

Також згідно наявних матеріалів справи та показів свідків, коли свідки побачили потерпілого ОСОБА_9 з пораненням, при собі у потерпілого зброї не було, що не може свідчити про загрозу життю ОСОБА_8 від дій ОСОБА_9 та реальної загрози, необхідності обвинуваченим хапатися за зброю та знімати її з запобіжника.

При цьому колегія суддів зауважує, що ОСОБА_8 будучи військовим, маючи відповідні навички поводження зі зброєю, здійснюючи постріл у ОСОБА_9 в район розташування життєво важливих органів людини, повинен був і міг усвідомлювати усю небезпеку своїх дій та бажав настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Враховуючи вище викладене доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений захищався від нападу потерпілого і діяв в стані необхідної оборони, є неприйнятними, оскільки положеннями ст. 36 КК України передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно небезпечного посягання.

Однак у матеріалах провадження немає доказів на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_9 вчинив дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності, властивого злочину, і викликали би в ОСОБА_8 стан необхідної оборони.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений, цілеспрямовано, використовуючи автомат і здійснюючи постріли у ОСОБА_9 , не міг не передбачити, що в результаті цих дій потерпілий помре. Вчинення таких дій ОСОБА_8 свідчить про те, що він через неприязні стосунки бажав настання смерті ОСОБА_9 , тобто діяв з умислом на його вбивство та не перебував у стані необхідної оборони і перевищення її меж, а тому його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи апеляційної скарги, що стороні захисту було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової медичної експертизи для визначення наявності, ступеню тяжкості та давності спричинення тілесних ушкоджень, наявних у обвинуваченого ОСОБА_8 , що на думку сторони захисту вказувало на упереджене ставлення головуючого судді по справі, є безпідставними.

Судом першої інстанції було розглянуто вказане клопотання сторони захисту та за результатами розгляду було постановлено вмотивовану ухвалу про відмову у задоволенні клопотання.

Аналогічне клопотання про призначення судово-медичної експертизи сторона захисту заявила під час апеляційного розгляду та ухвалою апеляційного суду у задоволені клопотання було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги які, на думку сторони захисту, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства та не свідчать про упереджене ставлення головуючого судді першої інстанції або порушення судом вимог процесуального закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення, та направлені на уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності за вчинене.

Посилання сторони захисту як на обґрунтування перебування ОСОБА_8 в стані необхідної оборони те, що потерпілий раніше вчиняв кримінальне правопорушення щодо обвинуваченого, є безпідставними. Оскільки матеріали справи не містять рішення суду про визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення по відношенню ОСОБА_8 .

Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірка на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 саме у умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, що передбачає правову кваліфікацію за ч.1 ст.115 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, що оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими судом першої інстанції необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування проведені чисельні судові експертизи, висновки яких надані суду стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження в процесі доведення обґрунтованості пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_8 обвинувачення. Крім цього, судом були допитані свідки, які перебували під присягою.

Стороною захисту не надано відомості до суду та під час апеляційного розгляду не встановлено причин для наклепу чи мотивів обмови свідками по справі обвинуваченого ОСОБА_8 . Свідки надавали свої пояснення безпосередньо у суді першої інстанції під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Покази свідків аналогічні показам наданими ними під час досудового слідства, та вони узгоджуються із сукупністю перелічених вище доказів, які свідчать про їх достатність для прийняття рішення у справі щодо наявності вини у діях ОСОБА_8 по інкримінованій йому справі.

В даному випадку обґрунтованість висновків експертів, показань свідків, а також, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів в їх сукупності, достатності, достовірності та належності, викладена у вироку, що є предметом апеляційного оскарження.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; на диспансерних обліках за місцем проживання не перебуває; одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має; є військовослужбовцем Збройних Сил України, брав безпосередню участь у бойових діях із забезпечення оборони, територіальної цілісності та недоторканості України під час збройної агресії російської федерації проти України; за місцем проживання та за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, думку потерпілої.

Прийняв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують покарання і обставини, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановлених санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, що знаходиться під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді