У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2024 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305 від 09.05.2023 року

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000305 від 09.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 209 КК України.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 301 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 149 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

З аналізу матеріалів кримінального провадження, норм чинного законодавства слід дійти висновку, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, у володінні ОСОБА_5 є майно, на яке слід накласти арешт, а саме:

-квартира 144 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Вищезазначене майно підлягає конфіскації майна, як виду покарання за вчинення ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 149 КК України та відповідно положень ст. 170 КПК України майно ОСОБА_5 необхідно арештувати з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Необхідність накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_5 обґрунтовується тим, що остання перебуваючи на свободі, розуміючи, що дане майно підлягає конфіскації, як виду покарання має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту.

Так, вжитими заходами, щодо розшуку майна підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149 КК України, а також відповідно до відомостей реєстру права власності на нерухоме майно, встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває майно, наяке слід накласти арешт, а саме:

-квартира 144 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Право власності підозрюваної ОСОБА_5 на вказане майно підтверджується інформаційними довідками з реєстру права власності на нерухоме майно.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна матиме наслідком його відчуження підозрюваною ОСОБА_5 на користь третіх осіб та відповідно унеможливить застосування до останньої конфіскації майна у межах санкції ч. 3 ст. 149 КК України.

Виходячи з вищевикладеного на даний час виникла необхідність в накладені арешту на зазначене майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, перетворення, відчуження.

Слідчий просив проводити розгляд клопотання без його участі.

Слідчий суддя вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання без участі власника майна, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Враховуючи, що санкція інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення передбачає конфіскацію майна, арешт належного підозрюваному майна є співмірним та пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою можливої конфіскації майна, як виду покарання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні слідчого майна.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_5 підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000305 від 09.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 209КК України, а саме на: квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, із забороною володіння, користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника та/або слідчого у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1