Житомирський апеляційний суд
Справа №287/1461/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/461/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження №287/1461/24 за апеляційною скаргою прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18.07.2024,

В С Т А НО В И В:

Зазначеною ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- заборонено ОСОБА_8 цілодобово залишати місце фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі їх наявності;

- утримуватися від спілкування зі свідками по справі та потерпілою;

- носити електронний засіб контролю за наявності у підрозділі поліції за місцем проживання. Строк дії ухвали - 60 діб, до 15 вересня 2024 року.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб. При цьому, наголошує, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, яка є особою похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає одиноко), та свідка, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Звертає увагу, що підозрювана сталих соціальних зв`язків немає, ніде не працює, не одружена, родини немає, постійно змінює місце проживання, в даний час проживає в АДРЕСА_1 . Зауважує, що судом не враховано, що ОСОБА_8 неодноразово вчиняла кримінальні правопорушення майнового характеру, була засуджена та відбувала покарання. Крім того, на розгляді Коростенського міськрайонного суду перебувають два обвинувальних акти у кримінальному провадженні №0000392 за ч.4 ст.185 КК України та у кримінальному провадженні № 0000069 за ч.4 ст.185 КК України за вчинення тотожних кримінальних правопорушень, остаточне рішення в яких не прийнято, оскільки ОСОБА_8 ухиляється від явки до суду (застосовувався примусовий привід). По кримінальних провадженнях Коростенським міськрайонним судом до підозрюваної застосовувались запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання та застави, однак ОСОБА_8 продовжує вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також, ОСОБА_8 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що може свідчити про фактичну можливість останньої виїхати за межі України. Підсумовуючи викладене вважає, що ОСОБА_8 проживає за межами Олевської територіальної громади, тому може покинути місце проживання, ухилитися від органу досудового розслідування та суду, чи з будь-якою іншою метою, що буде перешкоджати повному, всебічному і неупередженому розслідуванню та судовому розгляду кримінального провадження. Злочинні дії підозрюваної ОСОБА_8 являють підвищену суспільну небезпеку, і застосування відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає особі підозрюваної, є співмірним з існуючими реальними ризиками та необхідним для того, щоб запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливу на потерпілу та свідків, можливості вчинити інші кримінальні правопорушення або продовжити дане кримінальне правопорушення, оскільки підозрювана неодноразово скоювала кримінальні правопорушення майнового характеру, за скоєння яких була засуджена, а також те, що остання, з причин, які не залежали від її волі, не вчинила всіх дій, які вважала необхідними для доведення даного кримінального правопорушення до кінця, так як була виявлена свідком ОСОБА_11 безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення. В клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо доказів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення та висновку про обґрунтованість повідомленої підозри. В клопотанні слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, останні слідчим доведені з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також з огляду на ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого вона підозрюється. Зазначає, що лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчиненню підозрюваною нових кримінальних правопорушень. Крім того, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України це не позбавить у повній мірі підозрювану можливості вільно пересуватися та вчиняти протиправні дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення підозрюваної та її захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим, кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням на ОСОБА_8 обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 60 днів, дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, Коростенським РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000166 від 16 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Згідно змісту клопотання старшого слідчого поліції, ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 16.07.2024 року близько 10 години 20 хвилин, ОСОБА_8 достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року за № 64/2022, маючи умисел на викрадення чужого майна, перебувала поблизу домоволодіння, що розташоване за адреою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з будинку потерпілої. Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитись, за рахунок чужого майна, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та вона залишиться ніким не поміченими, без розриву в часі, ОСОБА_8 через незачинену хвіртку, проникла на територію домоволодіння. В подальшому підійшла до вхідних дверей будинку, які були зачинені на замикаючий пристрій, віднайшла ключ під килимком на порозі та за допомогою ключа, ОСОБА_8 відчинила двері та умисно, незаконно проникла в середину будинку. Перебуваючи у кімнаті - спальні вищевказаного будинку, ОСОБА_8 відкрила тумбу, де виявила гаманець, з якого дістала грошові кошти в сумі 1640 гривень, але з причин, які не залежали від її волі, не вчинила всіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, так як була виявлена ОСОБА_11 на місці вчинення кримінального правопорушення.

В рамках даного кримінального провадження 16 липня 2024 року о 10 год. 35 хв. ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України та 17 липня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_8 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтована підозра ОСОБА_8 , як вірно вказав слідчий суддя, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події, протоколом допиту потерпілої, протоколом допиту свідка, постановою про визнання та долучення до справи речових доказів.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Що стосується апеляційних тверджень прокурора про не врахування судом першої інстанції наявності ризиків, передбачених 177 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд також враховує практику ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею у достатній мірі врахований ризик щодо можливості ОСОБА_8 вчинити інше кримінальне правопорушення, з врахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого вона підозрюється, можливістю призначення їй покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років у разі визнання винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також даних про особу підозрюваної, яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, оскільки має на утриманні сина, який є тяжко хворим.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

На переконання апеляційного суду, слідчою суддею зроблено цілком вірні висновки, що з огляду на об`єктивні існуючі обставини у справі, характеру протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , їх наслідків, даних, які характеризують особу останньої, її спосіб життя, соціальні зв`язки, цілодобовий домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий, прокурор та забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Слідчим суддею також належним чином враховано, що слідчим та прокурором не надано як доказів наявності ризиків, передбачених п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, так і доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду, апеляційний суд також встановив, що підозрювана на даний час дотримується умов застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, співпрацює зі слідством, а тому вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням на ОСОБА_8 обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим.

Формальне посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 проживає за межами Олевської територіальної громади та може покинути місце проживання, таким чином ухилитись від органів досудового розслідування та суду, не може бути безумовною підставою для застосування до підозрюваної найбільш суворого запобіжного заходу.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з покладанням обов`язків визначених ч. 5 ст.194 КПК України, оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують достатність такого виду забезпечення кримінального провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не виявлено.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18.07.2024, якою застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, з покладання відповідних процесуальних обов`язків, з строком дії ухвали до 15 вересня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :