Провадження №: 1-кп/336/1233/2024
У Х В А Л А

іменем України

09 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 - в режимі відеоконференцзв"язку,

потерпілої ОСОБА_6 - в режимі відеоконференцзв"язку,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 127, ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000872 від 10.06.2024 за ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 121 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вказав, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, обвинувальний акт складений відповідно до вимог процесуального закону, просив суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке викликати учасників судового провадження.

Прокурором також заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою без визначення розміру застави.

Обвинувачений та захисник вважали за можливе призначення справи до судового розгляду..

Щодо запобіжного заходу сторона захисту заперечила проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, захисник зазначив, що ризики, на які посилається прокурор, є необґрунтованими. Крім того, перебування у слідчому ізоляторі, не надає можливості отримувати обвинуваченому належне лікування. Адвокат вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, рідну сестру, яка зможе забезпечити його існування у разі обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Потерпіла вважала за можливе призначення справи до судового розгляду, підтримала клопотання прокурора щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов висновку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Ознайомившись із матеріалами обвинувального акту та наданими документами кримінального провадження, суд не встановив наявність підстав для прийнятті рішення про повернення обвинувального акту прокурору, закриття провадження для справи чи направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності.

Розгляд справи слід здійснювати суддею одноособово, обставини справи не вимагають її судового розгляду в закритому судовому засіданні.

Ґрунтуючись на матеріалах кримінального провадження, необхідним є виклик учасників кримінального провадження, а саме прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника.

При вирішенні клопотання прокурора продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Виходячи із змісту ч.ч. 3-5 ст. 199 КПК України при продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути встановлені достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Як вбачається із змісту клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2024 відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Ухвалою слідчого судді від 05.08.2024 запобіжний захід продовжено до 11.09.2024 включно.

Зі змісту вказаних ухвал вбачається, що слідчі судді, обираючи вид запобіжного заходу визнали доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 121 КК України, наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; н езаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Як встановлено слідчим суддею від ухвалі від 12.06.2024, ризик продовження злочинної діяльності не є доведеним.

З огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку обґрунтованості підозри чи вагомості доказів, а тому, оцінуючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом (слідчим суддею на стадії досудового розслідування) були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Отже, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На теперішній час рівень раніше встановлених ризиків не зменшився, і сторонами кримінального провадження не приведено будь-яких фактичних обставин, які б свідчили про протилежне.

Суд зауважує, що суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд враховує, що сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, однак суду не надано будь-яких фактичних даних, які б свідчили про зменшення рівня тих ризиків, що були підставою для обрання запобіжного заходу.

Отже, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, суд доходить висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на що відповідає ч.3 ст.197 КПК України, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування домашнього арешту, як і інших, більш м`яких, запобіжних заходів за наведених умов не є доцільним.

Щодо доводів сторони захисту щодо неможливості отримання медичної допомоги обвинуваченим в умовах слідчого ізолятора, суд зазначає таке.

Статтею 49 Конституції України задекларовано, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення зорганізуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 2.3, 2.6, 2.7 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104, зареєстрованим в Мінюсті 10.02.2012 за № 212/20525, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Отже, з огляду на гарантоване Конституцією та законами України право обвинуваченого, незалежно від місця його перебування, на належні медичне обслуговування та надання медичної допомоги, на вільний вибір лікаря-фахівця, а також враховуючи скарги сторони захисту на неналежне надання медичної допомоги обвинуваченому в умовах слідчого ізолятора, суд уважає за необхідне звернути увагу керівництва слідчого ізолятора на необхідність виконання вимог вищевказаних законів та нормативно-правових актів щодо медичного обслуговування та надання належної якості медичної допомоги обвинуваченому та доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я обвинуваченого, який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», у разі необхідності надати належне лікування.

За наведеного суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 314-316, 336, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 121 КК України, 23 вересня 2024 року об 11:15 год., який відбудеться в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Справу розглядати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 135-139 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 07 листопада 2024 року включно.

Доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_4 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», у разі необхідності надати належне лікування.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1