ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8991/24
провадження № 1-кп/753/1504/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001218 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мошни Черкаського р-ну Черкаської обл., українця, громадянина України, з середньою професійною освітою, розлученого, працюючого водієм ТОВ «Київський бронетанковий завод», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно о 07 год. 19 хв., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 , рухався в межах своєї смуги по проїзній частині вул. Бориспільська, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку зі сторони вул. Старобориспільська в напрямку вул. Поліська в м. Києві, зі швидкістю 65,3 км/год. ± 3,51 км/год., яка перевищувала максимально допустиму на зазначеній ділянці дороги 50 км/год.

В цей час напроти будинку № 19 проїзну частину вул. Бориспільська в м. Києві, порушуючи вимоги пунктів 4.7, 4.10, 4.14 «а», «б» Правил дорожнього руху України в темпі спокійного кроку, який в ході руху змінив на біг, перетинав пішохід ОСОБА_7 , рухаючись зліва направо, відносно напрямку руху вищевказаного автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 .

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б», 12.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 , виявились у тому що він, керуючи технічно справним івтомобілем марки «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в межах своєї смуги по проїзній частині вул. Бориспільська в м. Києві, усвідомлюючи, що вибір швидкості руху і контроль за швидкісними параметрами визначається односторонньою вольовою активністю водія, спостерігаючи по спідометру показники щонайменше 61.79 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити пішохода, який наближався до його смуги руху у непередбаченому для переходу місці, та усвідомити, що їх траєкторії руху перетинаються, будучи зобов`язаним в даному випадку негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, внаслідок чого, напроти будівлі АДРЕСА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження від яких загину на місці пригоди.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року на початку восьмої години ранку він, керуючи автомобілем Тойота, рухався по вул. Бориспільській зі швидкістю приблизно 60 км/г, можливо трішки більше. Раптово на дорогу вибіг пішохід, він, ОСОБА_6 , загальмував, але уникнути зіткнення не вдалось і відбувся наїзд на пішохода. Він відразу зупинив автомобіль, побачив, що потерпілий не виявляє ознак життя та відразу викликав поліцію. У тому, що сталось щиро каявся, просив вибачення у потерпілого. Вказав, що він повністю відшкодував витрати на поховання та пам`ятник, також зазначив, що його цивільна відповідальність застрахована належним чином. Просив врахувати, що він працює водієм, у тому числі керує тягачами, у товаристві всього два водія з такою кваліфікацією, і він постійно перебуває у відрядженнях на фронті, ремонтуючи техніку.

За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_6 у тому що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи, в тому числі і наявність порушень Правил дорожнього руху в діях потерпілого - пішохода ОСОБА_9 , які хоча і не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з пригодою, але могли опосередковано вплинути на прийняття рішення ОСОБА_6 щодо виконання маневру, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав, вибачився перед потерпілим, висловив готовність і в подальшому надавати всю необхідну допомогу родині загиблого.

Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, наявність позитивних характеристик, те, що останній на спеціальних обліках не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та відшкодування шкоди потерпілому. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд вважає за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, не зазначену в частині першій цієї статті - вибачення перед потерпілим.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин його скоєння, поведінку після вчиненого, з огляду на особу винного, наявності по справі декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, та думку прокурора і потерпілого, які вважали можливим, що обвинувачений зможе довести своє виправлення без реального позбавленого волі, суд приходить до висновку про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку, але в максимальних межах, та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На тверде переконання суду, призначення покарання без звільнення від його відбування з випробуванням, вказуватиме, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочини, воно сприймалося би, як грубо непропорційне, і як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, свідчило би про жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції.

Також, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, дані щодо особи винного, з огляду на те, що в судовому засіданні було підтверджено, що джерело доходів обвинуваченого пов`язано з правом керування транспортними засобами, при цьому ОСОБА_6 направляють у відрядження з виїзними бригадами ТОВ «КБЗТ» для проведення ремонтних робіт бронетанкової техніки ЗСУ МОУ, крім того, продовжуючи працювати ОСОБА_6 зможе продовжити надавати необхідну допомогу потерпілому, а також приймаючи до уваги позицію потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого прав, суд вважає за можливе не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 17057 грн. 60 коп.

Арешт на автомобіль «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2023 року - скасувати.

Речові докази, а саме:

- автомобіль «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортного засобу (м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б) - повернути власнику ОСОБА_10 , або уповноваженій особі за дорученням власника;

- micro SD Kingston 32 GB - зберігати при матеріалах кримінального провадження Київської міської прокуратури.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя