ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4102/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1542/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області Харківського району с. Докучаєвське, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.07.2023 вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на 200 годин,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2023 року у виді 12 днів пробаційного нагляду, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 12 днів пробаційного нагляду.

На підставі ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Як установив суд, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання психотропної речовини без мети збуту та подальше зберігання її при собі з метою особистого вживання, реалізуючи його 14.02.2024 в вечірній час доби (більш точного часу встановити не виявилось за можливе), перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 використовуючи всесвітню мережу Інтернет, з безкоштовного месенджеру «Telegram», за допомогою власного телевізору Smart-TV, марку якого встановити не представилось можливим, замовив в телеграм-боті «Shaitan» у невстановленої під час досудового розслідування особи психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено та здійснив оплату грошових коштів використовуючи мобільний додаток «Приват24» на невстановлений під час досудового розслідування рахунок, в сумі 300 гривень, після чого отримав повідомлення, а саме: фото з координатами, де невстановленою особою була залишена відповідна психотропна речовина.

У подальшому, ОСОБА_7 пішов зі свого домоволодіння з метою знайти залишену невстановленою особою психотропну речовину та виходячи з будинку взяв з собою піпетку, яку зберігав за місцем мешкання задля куріння психотропних речовин, поклав її до лівої кишені власних штанів, що були одягнені на ньому.

Далі, цього ж дня, через незначний проміжок часу ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, дійшов до місця знаходження схованки незаконно замовленої ним психотропної речовини, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу з лісосмугою, де відшукав залишений йому невстановленою особою паперовий згорток із придбаною психотропною речовиною, яку помістив у ліву кишеню своїх штанів та пішов з вказаного вище місця, тим самим незаконно придбав та почав зберігати при собі для особистого вживання, без мети збуту психотропну речовину, обіг якої заборонено.

Протиправна діяльність ОСОБА_7 , пов`язана з незаконним зберіганням психотропних речовин, була припинена працівниками поліції, які 14.02.2024 у період часу з 22:38 год. до 22:50 год. під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 виявили та вилучили у ОСОБА_7 паперовий згорток з невідомою кристалічною речовиною та піпетку з нашаруванням невідомої речовини коричневого кольору, які ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Речовина білого кольору, масою 0,4832 г та нашарування речовини коричневого кольору, які знаходяться на внутрішній поверхні піпетки, яка вставлена в гумову трубку чорного кольору, містять в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Маса PVP в перерахунку на масу наданої речовини та нашарувань складає: 0,3558 гр., 0,0040 гр. та загальною масою 0,3598 гр.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків та шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 05.07.2023 у виді 12 днів обмеження волі, призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 12 днів обмеження волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує, що дане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим 14.02.2024, в той час, як попередній вирок суду стосовно нього постановлений 05.07.2023 Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 190 КК України, яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. Відповідне покарання ОСОБА_7 не відбув у повному обсязі, відпрацював лише 24 години.

Таким чином остаточне покарання належить призначати за правилами ст. 71 КК України із застосуванням положень ст. 72 КК України.

Проте відповідно до положень ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий та одночасно не передбачає переведення такого виду покарання як громадські роботи у такий вид покарання як пробаційний наглдяд.

При цьому, прокурор вважає, що покарання призначене ОСОБА_7 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, ОСОБА_7 , який визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 05.07.2023 до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт вказане покарання, не пов`язане з обмеженням чи позбавленням волі не відбув (відпрацював лише 24 години), що свідчить про те, що покарання у вигляді пробаційного нагляду не буде сприяти його виправленню, а отже, воно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила призначити більш суворе покарання, думку обвинуваченого, який проти апеляційної скарги прокурора заперечував, просив залишити оскаржуваний вирок без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, не в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та дані про особу обвинуваченого, внаслідок чого призначив занадто м`яке покарання, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , згідно вироку Харківського районного суду Харківської області від 05.07.2023 року, було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Після набрання вказаним вироком законної сили, ОСОБА_7 висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність, вже 14.02.2024 року вчинив нове кримінальне правопорушення, епізод незаконного придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Більш того, в період після ухвалення попереднього вироку, ОСОБА_7 не відбув в повному обсязі призначене покарання у виді громадських робіт, відбута частина становить лише 24 години.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не має постійного місця роботи, характеризується посередньо за місцем мешкання.

Окрім вказаних негативних відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів констатує, що апеляційний розгляд неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого в суд апеляційної інстанції.

При цьому, ОСОБА_7 був повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, проте з`явився до суду лише внаслідок виконання працівниками поліції ухвали суду про його привід.

Будь яких відомостей про неможливість прибути до суду, обвинувачений ОСОБА_7 суду апеляційної інстанції не надав.

За таких обставин колегія суддів констатує, що призначене судом першої інстанції покарання у виді пробаціного нагляду не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Положення ч.2 ст.50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.

При призначенні покарання за ч.1 ст. 309 КК України, колегія суддів враховує наведені вище дані про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі за ч.1 ст.309 КК України в межах санкції статті закону, у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Остаточне покарання ОСОБА_7 належить призначити за сукупністю вироків, на підставі ч.1 ст.71 КК України та з урахуванням правил, передбачених ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 05.07.2023 у виді 12 днів обмеження волі та остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років 12 днів обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та, у відповідності до ст. 65 КК України, буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 05.07.2023 у виді 12 днів обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 12 днів обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді