Справа №295/234/24
УХВАЛА

28.10.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000094 від 14.06.2023 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,

встановив:

До Богунського районного суду м. Житомира надійшов вказаний обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні.

28.05.2024 від захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту від 28.05.2024, в обґрунтування якого зазначено, що у даному обвинувальному акті відсутні основні елементи, які необхідні для встановлення складу кримінального правопорушення: не вказано спосіб, мотив кримінального правопорушення. Обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, передбачених КПК України, та є не конкретним, оскільки в обвинувальному акті відсутнє детальне і зрозуміле формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення обвинуваченим діянь передбачених законом України про кримінальну відповідальність, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотивів кримінального правопорушення, в межах якого проводитися судовий розгляд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України. Сторона обвинувачення не здійснила формулювання обвинувачення, а від так не виконала норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. В обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні не зазначено, що підстави для застосування заходів кримінально - правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими - відсутні, а також, що підстав для визначення розміру пропонованої винагороди викривачу не існувало, що являє собою порушення ст. 291 КПК України. Також зі змісту обвинувального акту неможливо встановити, які саме додатки були додані до нього, оскільки останні не зазначені, а також неможливо встановити чи було надано стороною всі необхідні документи, які надаються разом із обвинувальним актом до суду.

У судовому засіданні сторона захисту підтримала зазначене клопотання про повернення обвинувального акту від 28.05.2024 та просила його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту від 28.05.2024, підтримавши свої письмові заперечення від 28.10.2024.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього кодексу, частиною 2, якої визначено перелік необхідних відомостей.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 314 КПК України, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до клопотання про повернення обвинувального акту від 28.05.2024, аргументи про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК зводяться до наступних:

1. зазначення анкетних даних обвинуваченої поряд з найменуванням кримінального провадження та реєстраційним номером;

2. незазначення відомостей, передбачених п.п. 3.1 (відомості щодо викривача), 7-1 (відомості щодо застосування заходів кримінального-правового характеру щодо юридичної особи), 8-1 (розмір запропонованої винагороди викривачу);

3. відсутність формулювання частини обвинувачення, зокрема не вказано спосіб та мотив кримінального правопорушення;

4. відсутність інформації щодо доданих до обвинувального акту додатків;

З приводу першого питання: захисник навела власне трактування поняття «найменування кримінального провадження», суть і елементи якого в чинному законодавстві не розкрито, тому не вбачається порушенням зазначення в назві обвинувального акту прізвища, ім`я, по-батькові особи, стосовно якої цей процесуальний документ складено. Анкетні дані обвинуваченої розміщені окремо на першому аркуші обвинувального акту. Порядок розміщення відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК, не є визначеним.

З приводу другого питання: оскільки відповідні обставини, передбачені п.п. 3-1, 7-1, 8-1 ч. 2 ст. 291 КПК, у кримінальному провадженні відсутні, вони об`єктивно не підлягають зазначенню в обвинувальному акті. Зазначення в обвинувальному акті відомостей про відсутність таких обставин чинним КПК України не вимагається.

З приводу третього питання: у клопотанні захисника зазначено визначення формулювання обвинувачення, яке надав Верховний суд України, - короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, що інкримінується особі. Формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_4 міститься на четвертому аркуші обвинувального акту, та полягає у тому, що ОСОБА_4 обвинувачується у виправдовуванні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Спосіб та мета вчинення кримінального правопорушення належать до фактичних обставин кримінального правопорушення, та їх опис в обвинувальному акті є обов`язковим лише, коли вони являються обов`язковими ознаками складу кримінального правопорушення (прямо зазначені в диспозиції статті кримінального закону). Мета вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, не є обов`язковою ознакою цього складу кримінального правопорушення.

Водночас, в обвинувальному акті зазначено спосіб вчинення кримінального правопорушення: «шляхом промовляння фраз у ході розмови з вчителями ліцею», мету: «з метою підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та їх поширення серед вчителів ліцею». Тому доводи захисника в цій частині не відповідають дійсності.

По четвертому питанню: обвинувальний акт з додатками скеровано до суду відповідно до вимог Інструкції з діловодства, що використовується в органах прокуратури. Вимоги ч. 4 ст. 291 КПК України стороною обвинувачення виконані і захисником ці обставини не спростовуються. Зазначення саме в обвинувальному акті відомостей про додатки чинним КПК України не вимагається.

З огляду на зазначене, суд проходить до висновку, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року в справі №520/8135/15-к.

Враховуючи викладене, доводи захисника, викладені у клопотанні про повернення обвинувального акту від 28.05.2024, суд не може покласти в основу свого рішення, оскільки вони не вказують на наявність в обвинувальному акті порушень вимог КПК України, з наявністю яких закон пов`язує можливість його повернення. Перешкод для призначення судового розгляду суд не вбачає, а тому таке клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 110, 291, 314 КПК України,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000094 від 14.06.2023 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1