Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3841/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/832/24
Категорія ч. 4 ст. 407 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №285/3841/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.07.2024 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком затверджено угоду від 17.07.2024 по кримінальному провадженню №0000006 про визнання винуватості укладену між підозрюваним та заступником керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання 3 роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислено з 07.06.2024.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командира 29.10.2018 близько 21 год 00 хв не з`явився вчасно на службу до військового полігону військової частини НОМЕР_1 , що розташований поблизу АДРЕСА_2 та до 06.06.2024 включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби,

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (у редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, та своїм рішенням на підставі ч.2 ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених приписами ч.1 ст.76 КК України. При цьому, зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, а отже участь адвоката на всій стадії розгляду кримінального провадження є обов`язковим, що залишено по-за увагою суду першої інстанції. Звертає увагу, що в мотивувальній частині вироку судом зазначено «крім того суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч.4 ст. 474 КПК України та погоджується на призначення узгодженого покарання та не заперечує про застосування ст.75 КК України», але в подальшому в мотивувальній частині всупереч вимогам ч.3 ст.374 КПК України судом не зазначено, з яких підстав до засудженого не можна застосувати ч.2 ст.75 КК України, тобто з визначення узгодженого строку покарання при затвердженні угоди про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання з позбавленням волі строком не більше п`яти років а також узгоджено звільнення від відбуття покарання з випробування. Суд, мотивуючи рішення зазначив, що сторони погодились застосувати ст.75 КК України, а угода ввела його в оману, оскільки погоджуючи міру покарання менше ніж 5 років прокурор не зазначив ч.2 ст.75 КК України. Таким чином, судом не перевірено угоду на відповідність вимогам КПК та КК України, угода суперечить вимогам кримінального кодексу ч.2 ст.75 КК України, умови угоди порушують права засудженого на застосування до нього умовного строку тобто на доведеність виправлення без застосування повної ізоляції. Вважає, що угода укладалась без розуміння наслідків та норм права, а це наслідки відсутності належного захисту інтересів обвинуваченого в суді у тому числі на стадії підписання угоди. При цьому, звертає увагу, що він не настільки обізнаний в нормах права, які давали йому можливість підписати угоду про визнання винуватості на мінімальний термін із застосуванням ч.2 ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону було дотримано не в повному обсязі.

Так, відповідно до вимог ст.475 КПК України, якою процесуально визначеного вимоги відносно вироку суду на підставі угоди, в тому разі, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

У відповідності до мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом першої інстанції визнано угоду від 17.07.2024 по кримінальному провадженню №0000006 про визнання винуватості укладену між підозрюваним ОСОБА_8 та заступником керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону такою відповідає вимогам КПК України (ст.ст.469-470, 471). При цьому, судом першої інстанції зазначено про призначення узгодженого покарання обвинуваченому з застосуванням ст.75 КК України.

Проте, в резолютивній частині вироку, судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлена не відповідність вироку суду першої інстанції, вимогам ст.374 КПК України, а саме невідповідність мотивувальної частини цього вироку його резолютивній, що вказує на юридичну невизначеність і є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати, на підставі ст.ст.409, 412 КПК України, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Одночасно, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 слід продовжити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.07.2024 відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити відносно ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 05.01.2025, із подальшим утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :