Справа № 201/2849/24
Провадження № 1-кп/201/658/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська угоду про визнання винуватості від 13.11.2024 року, укладену між прокурором начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншої сторони, за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000470 від 09.10.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Рівне, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, маючого середньо-спеціальну освіту, який перебуває на посаді санітарного інструктора дезінфектора відділення забезпечення взводу забезпечення медичної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_4 (ВКЗ)

захисник ОСОБА_5 (ВКЗ)

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року, більш точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 21 червня 2023 року, ОСОБА_4 прийняв рішення про вчинення кримінального правопорушення (злочину), пов`язаного із привласненням чужого майна, яке йому буде ввірене, і розробив детальний план його вчинення, який полягав у наступному.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , користуючись правовим режимом воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, ОСОБА_4 звернувся за допомогою до раніше знайомого ОСОБА_6 , який з моменту початку повномасштабного вторгнення рф на території України займається добровільною неприбутковою соціально спрямованою діяльністю, що здійснюється шляхом надання волонтерської допомоги (безоплатних робіт та послуг) на користь Збройних сил України, а саме для безоплатного отримання автомобільного транспортного засобу та його подальшої передачі на потреби 47-й окремій механізованій бригаді «Магура» Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 ). При цьому ОСОБА_4 вирішив, що вся злочинна діяльність мала бути завуальована під загально визначене, передбачене законом безоплатне відчуження майна на користь Збройних сил України, яке на перший погляд не привертало б уваги зі сторони правоохоронних та контролюючих органів, оскільки привласнення майна відповідало б нормам і вимогам законодавства України і являло б собою безоплатну передачу транспортного засобу ОСОБА_4 , для подальшої передачі ЗСУ, шляхом складання акту приймання-передачі.

Розробивши детальний план привласнення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 , у період з 21 червня 2023 року до 12 вересня 2023 року (більш точна дата і час в ході досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_4 почав його виконання.

21 червня 2023 року ОСОБА_4 під вигаданим приводом необхідності матеріального забезпечення підрозділу Збройних сил України, звернувся до раніше знайомого ОСОБА_6 , з проханням безоплатно, в якості благодійної допомоги передати на користь 47-ї окремої механізованої бригади «Магура» Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 ) автомобільний транспортний засіб.

На прохання ОСОБА_4 , ОСОБА_6 22 серпня 2023 року придбав для військової частини НОМЕР_1 автомобільний транспортний засіб «Nissan Pathfinder ХЕ 2.5», 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_2 з реєстраційним номером НОМЕР_3 .

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на привласнення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під вигаданим приводом необхідності матеріального забезпечення підрозділу Збройних сил України, 12 вересня 2023 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у офісному приміщенні, використовуючи завчасно налагоджені з ОСОБА_6 довірливі відносини, зустрівся з останнім та пообіцяв передати вищезазначений транспортний засіб на потреби 47-й окремій механізованій бригаді «Магура» Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 ) в якості благодійної допомоги. 12 вересня 2023 року ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 для військової частини НОМЕР_1 транспортний засіб «Nissan Pathfinder ХЕ 2.5», 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_2 з реєстраційним номером НОМЕР_3 , у зв`язку з чим, того ж дня, було складено акт приймання-передачі № 12/09, який був підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Відповідно до акту приймання-передачі № 12/09 від 12 вересня 2023 року, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 в якості благодійної допомоги транспортний засіб «Nissan Pathfinder ХЕ 2.5», 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_2 з реєстраційним номером НОМЕР_3 , з метою його подальшої передачі Збройним силам України, а саме: 47-й окремій механізованій бригаді «Магура» (військова частина НОМЕР_1 ), тим самим вказаний автомобіль було ввірено ОСОБА_4 на підставі акту приймання-передачі. Крім того, у акті приймання-передачі зазначено, що вказаний транспортний засіб є благодійною допомогою та не підлягає продажу.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на привласнення чужого майна, яке було ввірене ОСОБА_4 , останній не маючи на меті дотримуватися взятих на себе зобов`язання щодо передачі транспортного засобу «Nissan Pathfinder ХЕ 2.5», 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_2 з реєстраційним номером НОМЕР_3 на потреби 47-ї окремої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (військова частина НОМЕР_1 ), почав використовувати транспортний засіб за власними потребами, чим привласнив його завдавши шкоди ОСОБА_6 на суму 172 549 гривень 16 копійок.

Наведені діяння ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 191 КК України, а саме привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, вчинене в умовах воєнного стану.

13.11.2024 року між прокурором начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншої сторони, за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 191 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Сторони дійшли остаточної згоди на призначення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_4 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого, з позбавлення права займатися діяльністю пов`язанню з прийняттям матеріальних цінностей та засобів від фізичних та юридичних осіб для потреб Збройних Сил України строком на 2 роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

У судовому засіданні:

-прокурор підтримав укладену з обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості і просив її затвердити.

-обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування, не оспорював. Зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно та призначити узгоджене покарання.

-захисник ОСОБА_5 зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, через канцелярію суду надіслав згоду прокурору на укладання угоди про визнання винуватості, яку підтвердив розглянути без його участі і затвердити. Судом вказана згода досліджена.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, після роз`яснення сторонам частини 4 ст. 474 КПК України та на виконання вимог частин 6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1); особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами (п.2); особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди (п.3).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України, передбачає можливість укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, враховуючи що кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину, надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ними угоди може бути підставою для укладання угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.

Відповідно до п. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Таким чином судом встановлено, що угода, укладена між прокурором та обвинуваченим за участю захисника 13.11.2024 року, проти укладання якої потерпілий не заперечував, відповідає вимогам КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 191 КК України кваліфіковано правильно.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Угода укладена добровільно та не є наслідком застосування насильства, примусу або погроз.

Потерпілий надав письмову згоду на укладання угоди і претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди щодо обмежень в частині оскарження вироку.

Обвинувачений свою провину визнає повністю, зазначив, що може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, за місцем несення військової служби характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, а також те, що ОСОБА_4 приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, суд вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, застосувавши положення ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч. 4 ст. 191 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до статті 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано службове обмеження для військовослужбовців, передбачене статтею 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців замість позбавлення волі.

Тому суд призначає остаточне покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначає покарання військовослужбовцю ОСОБА_4 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого, з позбавлення права займатися діяльністю пов`язанню з прийняттям матеріальних цінностей та засобів від фізичних та юридичних осіб для потреб Збройних Сил України строком на 2 роки, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 314, 369-371, 373, 374, 472-476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13.11.2024 року між прокурором начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншої сторони, за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням норми ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з прийняттям матеріальних цінностей та засобів від фізичних та юридичних осіб для потреб Збройних Сил України, строком на 2 роки.

ОСОБА_4 на підставі ст. 58 КК України замість призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки - призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з прийняттям матеріальних цінностей та засобів від фізичних та юридичних осіб для потреб Збройних Сил України, строком на 2 роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід не застосовувався.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не пред`явлений.

Речові докази:

- транспортний засіб «Nissan Pathfinder ХЕ 2.5», 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_2 з реєстраційним номером НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання на спецмайданчик ГУНП в Запорізькій області за адресою: АДРЕСА_3 , разом із свідоцтвом про його реєстрацію та ключами - повернути потерпілому ОСОБА_6 , у зв`язку з чим повністю скасувати арешт накладений на вказаний автомобіль слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2023 по справі № 335/9957/23, провадження № 1-кс/335/2963/2023.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим та його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1