ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11059/23

Провадження № 11-кп/4820/467/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.05.2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, із повною вищою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого, -

якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців; на підставі ст. 59-1 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки», -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_9 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, за наступних обставин.

02.04.2023 року близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні Свято-Покровського кафедрального Собору УПЦ, що знаходиться за адресою: вул. Володимирська 113, м. Хмельницький, на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, перебуваючи навпроти потерпілого, діючи умисно, схопив обома руками за плечі потерпілого ОСОБА_11 та із застосуванням значної фізичної сили, різко стиснув їх, після чого наніс, два удари правою ногою в область зовнішньої поверхні гомілки лівої ноги та один удар лівою ногою по правій нозі потерпілого, а саме в область гомілкостопи, після чого ОСОБА_9 прижав останнього спиною до стіни. Надалі ОСОБА_9 вивів потерпілого ОСОБА_11 з приміщення Собору до вхідного коридору, де умисно наніс долонею правої руки ще два удари по обличчю потерпілого.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , ОСОБА_9 з прикладанням значної фізичної сили, кинув потерпілого лівою стороною тулуба на підлогу. В подальшому ОСОБА_9 , сівши зверху над потерпілим, який знаходився у положенні лежачи на лівому боці, долонею правої руки умисно наніс ще два удари по обличчю потерпілого ОСОБА_11 .

Внаслідок вище вказаних протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, а також внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді 4-х саден шкіри правої половини лобової ділянки голови, в ділянці основи правого крила носа, перехідної зморшки правого крила носа на рівні початку носо-губної зморшки, в ділянці основи лівого крила носа та підшкірного крововиливу внутрішньої поверхні середньої третини правого плеча, які за своїм характером (як кожне з них окремо, так і всі вони в сукупності) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Вважає, що вказане судове рішення підлягає скасуванню в зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що органом досудового розслідування відносно ОСОБА_11 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст..173 КУпАП, який в подальшому було скасовано, а по даній події СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області внесені відомості до ЄРДР за ч.2 ст.296 КК України. Заявником у вказаному провадженні є ОСОБА_12 , а відтак він мав бути визнаний потерпілим у цьому провадженні. Зазначає, що дії ОСОБА_9 були спрямовані на припинення протиправних дій, які вчиняються особою-правопорушником чи особою-злочинцем. Крім того, суд жодним чином у своєму вироку не вказав, чому він відкинув показання свідків, причому це все були - свідки обвинувачення, про те, що діями ОСОБА_11 було зірвано богослужіння, були налякані люди, були вчинені хуліганські дії відносно священника ОСОБА_12 .. Між тим, допитані в суді свідки обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 показали, що дійсно ОСОБА_11 вчинив протиправні хуліганські дії відносно священника, який проводив літургію, зірвав урочисту частину богослужіння, провокував прихожан та вірян храму закликами та викриками про московських попів. Крім того, свідок ОСОБА_18 показав, що ОСОБА_11 , як тільки помітив, що його спільниця почала його знімати, почав наносити удари одночасно двома ногами (по тим людям, які його намагалися вивести з храму), після цього впав на лівий бік. А свідок ОСОБА_19 також додав, що бачив, як ОСОБА_11 намагався вдарити себе «об косяк порога», при цьому дав свою характеристику ОСОБА_11 , назвавши його «бєспрєдєльщіком чістой води», «провокатором паршивим». Крім того, суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки показанням самого ОСОБА_11 , який, будучи допитаним в судовому засіданні 07.06.2023 року показав, зокрема, що йому завдавали ударів (прихожани храму) з усіх сторін, били по обличчю, відбулося масове побиття його вірянами храму, а товариш ОСОБА_9 йому прижав шию і вдарив по обличчю, називає прізвище цього друга - ОСОБА_21 , уточнює, що саме він, ОСОБА_21 , завдавав ударів по обличчю. Крім ОСОБА_9 йому наносили удари ще і інші люди. Однак, незважаючи на такі показання свідків та так званого «потерпілого» ОСОБА_22 ні органи досудового розслідування, ні суд першої інстанції навіть не захотіли встановити всіх осіб, які наносили удари ОСОБА_11 . Допитаний судово- медичний експерт ОСОБА_23 , пояснював, що йому на експертизу були надані лише матеріали досудового розслідування про нанесення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_9 , будь-яких інших матеріалів, з яких би вбачалося, що удари ОСОБА_11 . крім ОСОБА_9 , наносив будь-хто інший - йому від слідчого не надходили. Між тим, на відеозапису слідчого експерименту з участю ОСОБА_11 останній показав: « ОСОБА_21 вдарив мене рукою, двічі я вдарився лівою скронею, один з них - падінні, перший - від поштовху невідомої особи, хто саме мене штовхнув, я не міг бачити, наносили удари п`ять чоловік і одна жінка, найбільш активними були ОСОБА_24 і ОСОБА_21 , Слободян дав два ляпаси.» На запитання чи міг би він, як експерт, виділити конкретні тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок ймовірних ударів, нанесених саме ОСОБА_9 , від тілесних ушкоджень, які виникли від ударів інших осіб, експерт ОСОБА_23 відповів, що таке запитання йому слідчим у постанові про призначення експертиз - не ставилося. Апелянт вказує, що особу, яка дійсно вчинила протиправні хуліганські дії, зірвала богослужіння - не було притягнуто ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності, а особу, яка намагалася припинити протиправні дії правопорушника - притягнуто до відповідальності за злочин, якого не було, бо жодного доказу на підтвердження цього не існує. Крім того, звертає увагу на суми матеріальної та моральної шкоди, які були необґрунтовано стягнуті на користь ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора та представників потерпілого, які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України. Доводи апеляційної скарги, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги, відповідно до вимог ст.352 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснював, що 02.04.2023 року близько 10 год. 00 хв., коли він перебував в Свято-Покровському кафедральному Соборі УПЦ, що знаходиться за адресою: вул. Володимирська, 113 м. Хмельницький, на його вислів: «Скільки ще має загинути людей, щоб вони перестали молитися «Московському патріархату»?», ОСОБА_9 безпідставно спровокував конфлікт, під час якого умисно схопив обома руками його плечі та із застосуванням значної фізичної сили, різко стиснув їх, після чого наніс два удари правою ногою в область зовнішньої поверхні лівої ноги та один удар лівою ногою по правій нозі, після чого ОСОБА_9 прижав його спиною до стіни. Надалі ОСОБА_9 вивів його з приміщення Собору до вхідного коридору, де умисно наніс долонею правої руки ще два удари по обличчю та кинув його лівою стороною тулуба на підлогу. В подальшому ОСОБА_9 сівши зверху, коли він знаходився у положенні лежачи на лівому боці, долонею правої руки наніс ще два удари по його обличчю, заподіявши тілесні ушкодження.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснювали, що будучи працівниками патрульної поліції 02.04.2023 року, виїжджали на виклик з приводу конфлікту, який виник в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та прибувши на місце події, ОСОБА_11 повідомив їм, що під час богослужіння в приміщенні Собору, він облив водою священика, після чого відбулася штовханина з ОСОБА_9 , при цьому свідок ОСОБА_20 вказав, що бачив сліди крові під носом ОСОБА_11 ..

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , в судовому засіданні пояснювали, що 02.04.2023 року на ранковому недільному богослужінні в Свято-Покровському кафедральному Соборі виник конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , під час якого відбувалася штовханина, так як ОСОБА_9 з іншими особами виводив ОСОБА_11 з приміщення собору.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснював, що виводячи ОСОБА_11 з приміщення Собору, він тримав ОСОБА_11 за лікоть правої руки, а ОСОБА_9 тримав ОСОБА_11 за праву руку та перебуваючи біля виходу з храму, ОСОБА_11 не хотів виходити з нього, піднімаючи свої ноги від підлоги, впав на землю на лівий бік, при цьому ОСОБА_9 присів над ОСОБА_11 та утримував його, тримаючи свою руку в районі скроні голови ОСОБА_11 ..

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнавав, показання суду давати відмовився, вважав дії потерпілого провокативними.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих судом обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 03.04.2023 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 показав, як обвинувачений ОСОБА_9 наносив йому удари 02.04.2023 р.

Вказана слідча дія проведена відповідно до вимог ст..240 КПК України.

Із протоколу огляду від 03.04.2023 року вбачається, що було оглянуто Свято-Покровський кафедральний Собор за адресою АДРЕСА_2 та прилеглу до нього територію.

Із протоколів огляду предмету від 04.04.2023 року та 05.04.2023 року вбачається, що були оглянуті оптичні диски з відеозаписом, зробленим на нагрудні відеореєстратори працівників патрульної поліції, на якому зафіксовано опрацювання працівниками поліції виклику за адресою АДРЕСА_2 з приводу конфліктної ситуації, яка виникла 02.04.2023 року в Свято-Покровському кафедральному Соборі.

Із висновку судово-медичної експертизи № 173 від 03.04.2023 року та висновків додаткових судово-медичних експертиз № 228 від 25.04.2023 року, № 236 від 26.04.2023 року вбачається, що в ОСОБА_11 виявлено легкі тілесні ушкодження, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів у вигляді 4-х саден шкіри: правої половини лобової ділянки голови (1), в ділянці основи правого крила носа (1), перехідної зморшки правого крила носа на рівні початку носо-губної зморшки (1), в ділянці основи лівого крила носа (1) та підшкірного крововиливу внутрішньої поверхні середньої третини правого плеча; садна шкіри в підекспертного могли утворитися від чотириразової дії плоских тупих твердих предметів або предмету (без можливості наразі визначити точні характеристики цих предметів або предмету через відсутність будь-яких специфічних ознак у тілесних ушкоджень) за механізмом «удар - тертя» чи «притискання - тертя», про що свідчать відповідна локалізація та характерні властивості цих тілесних ушкоджень; підшкірний крововилив у підекспертного міг утворитися від одноразової дії тупого твердого предмету за механізмом «удар» або «стискання», про що свідчать відповідна локалізація та характерні властивості цього тілесного ушкодження; чотири садна шкіри та підшкірний крововилив у підекспертного за своїми характерними критеріями (як кожне з них окремо, так і всі вони в сукупності). Характер травми (кількість і локалізація тілесних ушкоджень, їх ознаки та властивості) в підекспертного не є специфічним чи характерним для самовільного падіння людини з висоти власного зросту, з кольору, стану загоєння тілесних ушкоджень, вони можуть мати давність утворення в межах 1-2 діб до початку судово-медичної експертизи.

Спосіб нанесення тілесних ушкоджень, описаний і продемонстрований під час слідчого експерименту, ОСОБА_11 підтверджується даними висновку додаткової судово-медичної експертизи № 213 від 20.04.2023 року, відповідно до якого виявлені 03.04.2023 року у ОСОБА_11 зовнішні тілесні ушкодження могли утворитися у тому числі у такий спосіб, який ОСОБА_11 відтворив під час слідчого експерименту, про що свідчать відповідна локалізація та характерні властивості цих тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що зазначені експертизи проведені в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, з додержанням вимог статей 242-244 КПК України, за змістом вони відповідають вимогам статей 101, 102 КПК України, а тому фактичні дані, зазначені в цих висновках, є допустимими доказами в цьому кримінальному провадженні.

Події, що відбувалися 02.04.2023 року в Свято-Покровському кафедральному Соборі, зафіксовано на відеозаписах, опублікованих на каналі Інтернет мессенджеру «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Огляд каналу Інтернет мессенджеру «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » зафіксовано в протоколі огляду від 02.04.2023 року, під час якого, опубліковані відеозаписи збережено та завантажено на DVD-R диск, огляд якого зафіксовано в протоколі огляду предметів від 02.04.2023 року.

На відеозаписах з «Telegram» каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » оглянутих в судовому засіданні, зафіксовано, як в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , одягнений у фіолетову ризу, наносить удар правою ногою в бік, де знаходиться ОСОБА_11 , якого утримують за руки інші особи, штовхає в спину та в подальшому притискає ОСОБА_11 до стіни, після чого ОСОБА_9 та інша особа, утримуючи за спиною ОСОБА_11 його руки, виводять останнього з приміщення Собору, де біля виходу з храму, ОСОБА_11 падає на підлогу на лівий бік, при цьому ОСОБА_9 сидить зверху над ОСОБА_11 та утримує його в положенні лежачи, та долонею правої руки наносить два удари по обличчю ОСОБА_11 .. Після чого ОСОБА_11 виходить з приміщення Собору, під його носом наявна речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров.

Із висновку додаткової судово-медичної експертизи № 176 від 03.04.2023 року вбачається, що виявлені 03.04.2023 року у ОСОБА_11 зовнішні тілесні ушкодження могли утворитися під час подій, зафіксованих на відеозаписах, які були надані на дослідження в рамках проведення додаткової СМЕ, про що свідчать локалізація та характер цих тілесних ушкоджень і даних отриманих слідчим шляхом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, про те, що всі докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Суд дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого, взяв до уваги фактичні обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому; надав оцінку способу та обставинам їх завдання, взяв до уваги кількість нанесених ударів, їх силу, спрямованість, механізм та негативні наслідки.

Таким чином, сукупність належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні, доводить, що дії ОСОБА_9 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме те, що ним вчинено умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Щодо порушення судом права обвинуваченого на захист, як зазначив апелянт, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи апелянта спростовуються матеріалами судової справи, а саме журналами судових засідань. Так, 04.08.2023, 02.11.2023, 12.01.2024, 27.02.2024, 24.04.2024 суддя суду першої інстанції - ОСОБА_25 надавав можливість ОСОБА_9 надати показання та висловити свою позицію щодо пред`явленого йому обвинувачення. 27.02.2024 - тобто на передостанньому засіданні судом було відкладено судовий розгляд справи до 18.03.2024 на 10:00 у зв`язку з: 1) неготовністю ОСОБА_9 надавати показання: 2) клопотанням захисника обвинуваченого, для подання ряду адвокатських запитів; 3) клопотанням представника потерпілого - ОСОБА_8 представника ОСОБА_11 щодо бажання брати безпосередню участь в судовому засіданні під час допиту обвинуваченого. 18.03.2024 судом було перенесено судове засідання до 24.04.2024 на 14:00 через неявку захисника обвинуваченого та подання ним клопотання про відкладення. 24.04.2024 р. в судове засідання прибули всі учасники кримінального провадження, проте обвинувачений повторно зазначив про те. що не готовий надавати показання і потребує додаткового часу для підготовки. Суд, враховуючи, що з моменту попереднього судового засідання (27.02.2024) пройшло майже два місяці - обґрунтовано дійшов до висновку про те, що обвинувачений по суті відмовляється від дачі показань, оскільки в нього було достатньо часу для такої підготовки. Отже, суд першої інстанції створив усі необхідні можливості для реалізації обвинуваченим права на надання показань, тобто не порушив права обвинуваченого.

Щодо наявності у ОСОБА_12 статусу заявника та необхідності визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах судової справи відсутні будь-які докази, які могли б підтвердити, що відносно ОСОБА_12 вчинялись хуліганські дії потерпілим.

Так, з рапорту про виявлені кримінальні правопорушення, який був складений 02.04.2023 старшим оперуповноваженим в ОВС 3 сектору 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ у Хмельницькій області ОСОБА_26 вбачається наступне: «Зокрема, під час літургії в кафедральному соборі, у ході читання продияконом ОСОБА_27 акафісту ОСОБА_28 висловив своє негативне ставлення до діяльності УПЦ в Україні та звернувся до вірян: «Скільки ще має загинути, щоб ви перестали ходити у московський патріархат?!». В ході проведення богослужіння іподиякон ОСОБА_29 та продиякон ОСОБА_27 разом з іншими невстановленими особами, в присутності значної кількості вірян, застосувавши фізичну силу, збили ОСОБА_22 з ніг, завдавши тілесних ушкоджень, силоміць вивели з приміщення».

Старшим оперуповноваженим в ОВС 3 сектору 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ у Хмельницькій області вищевказані дії ОСОБА_9 та ОСОБА_12 попередньо були кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України та матеріали, які перебували в розпорядженні у вказаного органу досудового розслідування, в подальшому були направлені до СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, саме дії ОСОБА_12 , а не ОСОБА_11 були предметом відповідної оцінки на наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 296 КК України.

Також, в матеріалах судового провадження відсутні будь-які докази, які підтверджували б факт того, що ОСОБА_12 має статус заявника в межах відповідного кримінального провадження.

В рапорті від 02.04.2023 № 5233, на який посилається апелянт, зазначено наступне: «Зведення № 92 від 02.04.2023: 2 квітня ц.р. близько 10:00 години по вул. Володимирській, 113, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 1997 р.н., місцевий житель під час проведення молитовної літургії скинув зі столу на підлогу книгу «Євангелія», вчинив словесний конфлікт відносно протодиякона собору ОСОБА_12 , 1976 р.н., місцевого жителя, який читав молитовну літургію, мотивуючи це тим, що молитовна літургія проводиться на російській мові. Вирішується питання про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. ЧЧ НП поінформовано», «Результат відпрацювання: складено адміністративний протокол».

Аналіз відповідного рапорту вказує, що ОСОБА_12 не має статус заявника в межах кримінального провадження, оскільки за результатами його письмової заяви був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який в подальшому скасований.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 КПК України, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Згідно з ч. 2 ст. 60 КПК України, заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Отже, ОСОБА_12 не набув статусу заявника в кримінальному провадженні, оскільки не подавав заяву про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, він не отримував витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в якому він був би вказаний, як заявник.

За таких підстав доводи апелянта є необґрунтованими.

Крім того, прокурором Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_30 03.04.2023 було винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень.

За результатами винесення вказаної постанови були об`єднані матеріали кримінального провадження № 0001128 від 02.04.2023 за ч. 2 ст. 296 КК України та матеріали кримінального провадження № 0001138 від 03.04.2023 за ч. 1 ст. 125 КК України, та присвоєно провадженню номер № 0001128 від 02.04.2023.

Так, фабула кримінального провадження № 0001128 від 02.04.2023 відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань наступна: «02.04.2023 близько 10 год., невстановлені особи перебуваючи в приміщенні Хмельницького Свято-Покровського Собору УПЦ, що по АДРЕСА_2 спричинили тілесні ушкодження гр. ОСОБА_11 , демобілізованому в запас та вчинили відносно останнього грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, чим грубо порушили громадський порядок».

Далі, фабула кримінального провадження № 0001138 від 03.04.2023 відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань наступна: «02.04.2023, близько 10:00 год.. невстановлена особа чоловічої статі одягнена в одяг священослужителя, перебуваючи в приміщенні Хмельницького Свято-Покровського Собору УПЦ. що по АДРЕСА_2 , умисно, спричинила тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_11 1997 року народження, які згідно висновку експерта № 173 від 03.04.2023 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень».

Отже, ОСОБА_12 не був у вказаних провадженнях заявником.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.217 КПК України: у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами), що є правомірним та не суперечить положенням вказаного Кодексу.

Щодо неправомірності відмови головуючим суддею в задоволенні клопотань захисника про витребування відомостей, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції правильно відмовив захиснику у витребуванні запитуваної ним інформації.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 315 КПК України, з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження, в т.ч. про витребування певних речей чи документів.

Згідно з ч. 1 ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

17.05.2023 під час проведення підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого не були подані клопотання, в тому числі про витребування відомостей/речей/документів, що підтверджується журналом судового засідання за вказану дату.

07.06.2023 відбулось перше судове засідання за результатами проведення якого було визначено наступний порядок дослідження доказів: 1) допит потерпілого; 2) допит свідків; 3) дослідження письмових доказів; 4) допит обвинуваченого.

27.02.2024 захисник в судовому засіданні заявляв клопотання про витребування з РУП ГУНП в Хмельницькій області відомостей стосовно прийняття рішення щодо «хуліганських» дій ОСОБА_11 , і витребування в УПП в Хмельницькій області відомостей, чи приймались рішення щодо притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності. Суддею в задоволенні вказаних клопотань було правомірно відмовлено.

Крім того, 24.04.2024 захисник на останньому судовому засіданні, коли справа перебувала на стадії допиту обвинуваченого та судових дебатів заявляв повторне клопотання про витребування даних без зазначення нових обставин, які виникли з часу подання попереднього клопотання, отже суд правильно залишив вказане клопотання без задоволення.

Законом, а саме ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином, суд розглядав справу в межах висунутого обвинувачення, а у зв`язку з тим, що запитувані захисником ОСОБА_9 відомості стосувались іншої особи, якій не було висунуто обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України спосіб, то суд першої інстанції не мав правових підстав для виходу за межі судового розгляду, з огляду на що правомірно відмовив захиснику в задоволенні клопотання про витребування вказаних документів.

Щодо наявності мети ОСОБА_9 припинити «протиправні» дії ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає наступне.

Вказані твердження апелянта є необгрунтованими та суперечать встановленим в суді фактичним обставинам справи, оскільки сукупність і послідовність дій ОСОБА_9 під час подій 02.04.2023, а саме:

1) схоплення обома руками за плечі потерпілого ОСОБА_11 із застосуванням значної фізичної сили та різким їх стисканням;

2) завдання двох ударів правою ногою в область зовнішньої поверхні гомілки лівої ноги та одного удару лівою ногою по правій нозі потерпілого, а саме в область гомілкостопи;

3) притискання ОСОБА_11 до стіни;

4) виведення потерпілого з приміщення Собору до вхідного коридору з одночасним завданням долонею правої руки ще двох ударів по обличчю:

5) з прикладанням значної фізичної сили, скидування ОСОБА_11 лівою стороною тулуба на підлогу;

6) сідання зверху над потерпілим, який знаходився у положенні лежачи на лівому боці та одночасне завдання долонею правої руки ще двох ударів по обличчю ОСОБА_11 - беззаперечно свідчать про спрямованість умислу обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в той момент потерпілий не міг чинити фізичний опір, його дії були фізично заблоковані ОСОБА_9 , мета припинення «протиправних» дій була вже досягнута, однак обвинувачений, не дивлячись на те, що потерпілий об`єктивно був позбавлений можливості вільно рухатись та пересуватись, продовжував завдавати йому тілесних ушкоджень.

Отже, факт завдання ОСОБА_9 вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 підтверджується, в тому числі, але не виключно протоколом огляду від 02.04.2023 (відеозаписи опубліковані на каналі Інтернет месенджеру «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 »); протоколом огляду від 21.09.2023 (відеозапис опублікований на Youtube каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 »), які перебувають в матеріалах судової справи.

Таким чином, доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

Щодо неправомірності застосування судом ст. 1197 ЦК України, як на правову підставу відшкодування шкоди потерпілому, колегія суддів зазначає наступне.

В березні 2022 року ОСОБА_11 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 був призваний у Збройні Сили України по мобілізації.

Протягом тривалого періоду часу ОСОБА_11 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

В подальшому ОСОБА_11 був демобілізований в запас у зв`язку з наявністю на те законних підстав.

Суду першої інстанції на підтвердження проходження ОСОБА_11 військової служби по мобілізації було надано, в т.ч. військовий квиток Серії АВ № 628774, а на підтвердження отриманих доходів за час служби було надано Довідку Форми ОК-5.

Частиною 1 статті 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Згідно з ч. З ст. 1197 ЦК України, якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

В цивільному позові середньомісячний заробіток, який ОСОБА_11 отримував до демобілізації обчислювався за три останні календарні місяці його служби, під час вказаного розрахунку застосовувались положення Цивільного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала та згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Судом вірно встановлено, що з довідки форми ОК-5 (індивідуальної відомості про застраховану особу) вбачається, що ОСОБА_11 отримував заробітну плату в розмірі: 100 500 грн. за жовтень 2022 року; 100 500 грн. за листопад 2022 року; 89765 грн. 91 коп. за грудень 2022 року та відповідно відпрацював за ці три місяці 92 дні.

Таким чином, заробітна плата ОСОБА_11 за три місяці складала 3160 грн. 40 коп. в день (100500 грн.+100500 грн.+89765,91 грн./92 дні = 3160,4 грн.).

Відповідно до повідомлення директора КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради № 0107-851 від 17.05.2023 року, ОСОБА_11 перебував на лікуванні в неврологічному відділені міської лікарні з 02.04.2023 року по 13.04.2023 року, що складає 12 календарних дні.

Отже, за період з 02.04.2023 року по 13.04.2023 року втрачений заробіток ОСОБА_11 внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень складає 37 924 грн. 80 коп. (3160,4 грн. х 12 днів = 37924,8 грн.).

Крім того, в силу частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно роз`яснень, даних у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду, фізичні та душевні страждання потерпілого, який у зв`язку з даною подією переніс стрес, вимушений був змінити звичний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Крім того, потерпілому було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я, внаслідок чого він переніс фізичний біль, змушений був вживати додаткових заходів щодо відновлення стану свого здоров`я та реабілітації та стягнув моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Крім того, є суперечливою позиція апелянта щодо підстав закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкцією ч.2 ст.125 КК України. Колегія суддів вважає, що призначене покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: