Провадження № 1-кс/202/7573/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного 12.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001407, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, який має середню освіту, розлучений, раніше не судимий, має на утриманні малолітнього сина 2012 року народження зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець ЗСУ військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 268-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , за погодженням з заступником керівника Дніпровської прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , звернувся до суду з клопотанням в якому просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 268-1 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що Відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001407, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 03 листопада 2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України рядовий ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії

НОМЕР_2 , транспортний засіб автомобіль «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить ОСОБА_8 .

Відповідно до п.п. 2.9 «б», 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, згідно яких:

п. 2.9 - Водієві забороняється:

б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

п. 12.1 - Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.4 - У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Проте, рядовий ОСОБА_5 , достовірно знаючи вимоги вказаного вище законодавства, яке регламентує правила дорожнього руху та маючи можливість належно їх виконувати, діючи із кримінально-протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, близько 11 годин 30 хвилин 03 листопада 2024 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння 1,88% проміле, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 - ОСОБА_8 , в світлий час доби рухався по сухому покриттю проїжджій частині АДРЕСА_2 , яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, від АДРЕСА_3 .

Як наслідок ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 9,11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 2.9, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не вибравши безпечної швидкості руху, не урахувавши дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в результаті чого в районі будинку АДРЕСА_2 , втратив контроль над керуванням автомобіля «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виїхав за межі проїзної частини праворуч, де допусти наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався по пішохідному тротуару в попутному з ним напрямку, після чого продовжив некерований рух, повернувся на проїзну часину вул. Сучкова, де в подальшому в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з мопедом «Honda Dio», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався по вул. Сучковій з боку вул. Спаської в напрямку вул. Зіни Білої, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди.

В умовах вказаної події, рядовий ОСОБА_5 , керуючи вищезазначеним транспортним засобом мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди за умови виконання ним вимог п.п. 2.9, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху.

З огляду на вказане, порушенням рядовим ОСОБА_5 , вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, знаходилось у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 та травмування ОСОБА_9 .

Таким чином, своїми необережними діями, що виразились в порушенні вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, рядовий ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 та спричинило тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене, встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 3 статті 286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 .

03 листопада 2024 року о 11 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , затримано в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_5 .

04 листопада 2024 року ОСОБА_5 , в порядку ст.276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Підозра у вчиненні солдатом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, обґрунтовується наступними матеріалами та доказами наявними у кримінальному провадженні, а саме: протоколом огляду місця події та схемою до нього, протоколами огляду трупа ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні неумисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років.

Свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу, немає.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлена наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду свідчить те, що

ОСОБА_5 , вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, підозрюваний усвідомлює, що в результаті вчиненого ним злочину, наступили виключно тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого, на даний час завдані збитки не відшкодував, що свідчить про намір підозрюваного у будь-який спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих у кримінальному провадженні свідчить те, що набувши статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , має право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у зв`язку з чим останньому стануть відомі анкетні дані потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а тому у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, останній матиме змогу вчинити на них тиск з метою надання неправдивих показань та зміни показань на стадії досудового розслідування та судді.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху свідчить те, що ОСОБА_5 , проявляючи злісне порушення правил дорожнього руху в населеному пункті, тим самим створюючи небезпеку оточуючим громадянам, тому враховуючи грубе порушення ПДР України допущене підозрюваним, що призвели до даної ДТП, є реальна можливість скоєння ним аналогічного злочину. Крім того, під важелем понесення відповідальності, ОСОБА_5 , будучи діючим військовослужбовцем, якщо останньому буде обрано інший запобіжний захід, може самовільно залишити місце служби та взагалі територію України, що в свою чергу утворить самостійний склад злочину, передбачений ст. 408 КК України (дезертирство).

Таким чином, враховуючи тяжкі наслідки завдані злочином у вигляді смерті потерпілої, вважаю, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не буде достатнім для запобігання вищенаведеним ризикам та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 не перешкоджають триманню останнього під вартою.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 являється військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, та який, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України. Так, ОСОБА_5 зобов`язаний, в службовий час, та понад встановлений службовий час в період військових навчань, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, за наказом на бойовому завданні військової частини НОМЕР_1 під час військового стану, та виконувати свої службові обов`язки за посадою, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України.

У зв`язку із викладеним, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить виконання останнім службових обов`язків.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вагомість наявних доказів, тяжкість злочину та тяжкість покарання, а саме те, що ОСОБА_5 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, має змогу незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів у зазначеному кримінальному провадженні, вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, а також враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

В ході розгляду клопотання слідчий та прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини та наявність обґрунтованої підозри та обґрунтованих ризиків, передбачених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність ризиків та необґрунтованість підозри. Просив відмовити у задоволенні клопотання, або обрати більш м`який запобіжний захід

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання та підтримав позицію захисника.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані докази, слідчий суддя прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: протоколом огляду місця події та схемою до нього, протоколами огляду трупа ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Отже, на початковій стадії розслідування оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як під час формулювання остаточного обвинувачення та обґрунтування засудження.

При цьому слідчий суддя враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Таким чином на думку слідчого судді, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Крім того, слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 177 КПК України, в саме: можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких кримінальних злочинів, в зв`язку з чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005 р. тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, підтверджується тим, що підозрюваний може шляхом вмовлянь чи погроз, чинити тиск на свідків, з метою зміни ними своїх показів у суді.

Також, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху свідчить те, що ОСОБА_5 , проявляючи злісне порушення правил дорожнього руху в населеному пункті, тим самим створюючи небезпеку оточуючим громадянам, тому враховуючи грубе порушення ПДР України допущене підозрюваним, що призвели до даної ДТП, є реальна можливість скоєння ним аналогічного злочину. Крім того, під важелем понесення відповідальності, ОСОБА_5 , будучи діючим військовослужбовцем, якщо останньому буде обрано інший запобіжний захід, може самовільно залишити місце служби та взагалі територію України, що в свою чергу утворить самостійний склад злочину, передбачений ст. 408 КК України (дезертирство).

Слідчий суддя також враховує доводи сторони захисту, викладені на користь підозрюваного ОСОБА_5 але у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому досудовому розслідуванні кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Окремо необхідно зазначити, що згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення - підозра достатньо обґрунтована;

2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується - інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного - ОСОБА_5 є особою середнього віку;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців - підозрюваний розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження;

5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи - підозрюваний є військовослужбовцем;

6) репутацію підозрюваного - даних щодо негативної репутації підозрюваного не надано;

7) майновий стан підозрюваного - даних не надано;

8) наявність судимостей у підозрюваного - раніше судимий;

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше - відомості відсутні;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення - дані відсутні;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини - розмір майнової шкоди на момент повідомлення про підозру не встановлено;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї - не встановлено.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає неможливим застосувати до підозрюваного жодного більш м`якого запобіжного заходу, виходячи з наступного.

З урахуванням особи підозрюваного, який раніше не судимий, але ж підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчий суддя вважає неможливим застосувати до підозрюваного жодного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, фактично не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ч.ч. 1,3, 5 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, а також встановлений судом ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який на переконання слідчого судді є найбільш вагомим, що в свою чергу приводить слідчого суддю до переконання, що прокурором доведено наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується при наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше (аналогічне) кримінальне правопорушення, або продовжити дане кримінальне правопорушення, та є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

При цьому, враховуючи, що підозрюваний є військовослужбовцем та проходить військову службу, слідчий суддя вважає за необхідне визначити для ОСОБА_5 місцем тримання під вартою - гаупвахту ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи, що він, підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, зважаючи на відомості про ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави підозрюваному.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком, в межах строку досудового розслідування на 60 (шістдесят) днів, по 03 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави, з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала слідчого судді діє по 03 січня 2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1