Справа № 944/5349/23
Провадження №1-кп/944/663/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2024м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 17.03.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцьк, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України,

ВСТАНОВИВ:

судом визнано доведеним, що солдат ОСОБА_5 під час проходження строкової військової служби за призовом, під час мобілізацією на посаді оператора відділення бойового управління радіотехнічної батареї НОМЕР_1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.26 Закону України «Про Стройовий статут Збройних Сил України», ст.6, 11, 16, 11, 127, 128, 241, 391 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов?язок щодо несення військової служби, захисту Вітчизни, знаходячись на території розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , поблизу АДРЕСА_2 , у період з серпня 2022 року по 20 квітня 2023 року (окрім періоду з 24.02.2023 по 26.02.2023) тобто в умовах воєнного стану, умисно відмовився виконувати свої функціональні обов?язки як оператора відділення бойового управління радіотехнічної батареї НОМЕР_1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 , чим вчинив відмову від несення обов?язків військової служби, в умовах воєнного стану.

Продовжуючи свої неправомірні дії, солдат ОСОБА_5 , знаходячись на території розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , поблизу АДРЕСА_2 , солдат ОСОБА_5 , будучи зобов?язаним виконувати накази розпорядження вищестоящих начальників по посаді і по військовому званню, о 08 годині 29.11.2022, 04.12.2022, 15.12.2022, 25.12.2022, 06.01.2023, 11.01.2023, 18.01.2023, 21.01.2023, 22.01.2023, 23.01.2023, 25.01.2023, 27.01.2023, 28.01.2023, 31.01.2023, а також у періоди з 02.02.2023 по 06.02.2023, 08.02.2023, 11.02.2023, 13.02.2023, 14.02.2023, 23.02.2023, 25.02.2023, 27.02.2023, 28.02.2023, 10.04.2023, 11.04.2023 без поважних причин, в умовах воєнного стану, систематично відмовлявся виходити з приміщення відпочинку і ставати до строю під час шикувань, а 30.10.2022, 07.11.2022, 01.12.2022, 05.12.2022 вчинив умисне запізнення на шикування в стрій, пояснюючи свою відмову небажанням служити, чим вчинив відмову від несення обов?язків військової служби, в умовах воєнного стану.

Продовжуючи свої неправомірні дії, у період з серпня 2022 по жовтень 2022 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), а також у період з 10.04.2023 по 16.04.2023 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), солдат ОСОБА_5 , знаходячись на території розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , поблизу АДРЕСА_2 , діючи умисно, без поважним причин, в умовах воєнного стану, відмовився від участі в заняттях із отримання знань для виконання функціональних обов?язків, вчинив відмову від несення обов?язків військової служби, в умовах воєнного стану.

Окрім того, солдат ОСОБА_5 , знаходячись на території розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , поблизу АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, 17.08.2022, 25.12.2022, 01.01.2023, 25.01.2023, 16.02.2023, 19.02.2023 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), вживав алкогольні напої на території військової частини НОМЕР_2 , та 11.04.2023, приблизно о 23 годині 30 хвилин, продовжуючи зухвало порушувати військову дисципліну, розпорядок дня та внутрішній порядок, включав гучно музику у приміщенні для відпочинку особового складу військової частини НОМЕР_2 , тим самим умисно порушуючи правила громадської гігієни і заборони вживання алкогольних напоїв на території військової частини, чим вчинив відмову від несення обов?язків військової служби, в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.409 КК України, тобто відмова від несення обов`язків військової служби, вчиненої в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.409 КК України, свою вину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Захисник просив суд при визначенні міри покарання, врахувати визнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, має на утриманні маму та брата, які є особами з інвалідністю, просить суворо не карати.

На підставі положень ч.3 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого, що повністю визнав свою вину, інші докази, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, судом не досліджувались.

Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Таким чином, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, є повністю доведеною.

Суд оцінює, що обвинувачений у судовому засіданні визнав, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.409 КК України, у суду не має.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши обвинуваченого в судовому засіданні та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_5 прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

З врахуванням обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за ч.4 ст.409 КК України, тобто ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом самокалічення, вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_5 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який, відповідно до ст.12 КК України,відноситься до тяжких злочинів (санкція ч.4 ст.409 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років), є умисним злочином, дані про особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та відповідно до ст.50, 65 КК України, призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнає щире каяття, про що свідчила його поведінка в судовому засіданні. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено не було.

Відомостей у матеріалах справи, що обвинувачений перебуває на обліку психіатра, нарколога відсутні, останній має постійне місце проживання. Раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, особу винного, його ставлення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що для виправлення ОСОБА_5 , та попередження нових злочинів йому необхідно призначити покарання саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.409 КК України.

Суд, враховуючи, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання, особистість обвинуваченого та його поведінку, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим, вчинення кримінальних правопорушень вперше, не настання тяжких наслідків від вчиненого, позитивної характеристики, відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість застосування статті 75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням.

Також суд, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений за вчинене ним кримінальне правопорушення не уникнув, другорядну роль кари як мети покарання, вважає можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України (в редакції кримінального закону станом на час скоєння кримінального правопорушення), з покладенням на нього передбачених ст.76 КК України обов`язків.

Попри номінальну тяжкість скоєного стосовно ст.12 КК України, з урахуванням засад виваженості та справедливості, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) суд визнає, що виправлення ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, і запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, яка передбачена ч.4 ст.409 КК України, зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

При цьому суд зазначає, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення було вчинене до набрання чинності Законом України «Про внесеннязмін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IХ, яким були внесені відповідні зміни до КК України, в тому числі й до ч.1 ст.75 КК України та визначені обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Так, положення ч. 2 ст.5 КК України визначають, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Крім цього, кримінальне правопорушення передбачене ст.409 КК України, не включене до переліку тих, щодо яких визначені обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином суд вважає, що саме призначення ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення волі, (із звільненням його відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання) є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Речових доказів у справі немає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 27.06.2023 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Визначена застави в розмірі 53680,00 грн, яку відповідно від 17.07.2024 сплачено ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено, застава підлягає поверненню заставодавцю.

Відповідно до ст.203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 94, 349, 369-371, 373 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_5 , ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.11 ст.182 КПК України після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму 53680,00 грн (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн. внесену як заставу за ОСОБА_5 згідно з ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 27.06.2023. справа №463/5305/23, провадження 1-кс/463/4481/23.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1