Справа № 159/4323/24
Провадження № 1-кп/159/568/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Ковель обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 05.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ковельського міськрайонного суду Волинської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 05.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України.

Одночасно з обвинувальним актом до суду для затвердження надійшла угода про визнання винуватості, укладена між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Під час досудового розслідування між прокуроромвідділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержання законів Національною поліцією України Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, визнав фактичні обставини справи встановлені досудовим розслідуванням. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого просивугоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Разом з тим, аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що вказана угода не відповідає вищезазначеним критеріям, а саме умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону, зокрема, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, оскільки крім зобов`язання ОСОБА_4 беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення у кримінальному провадженні, не містить жодних інших зобов`язань, а спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення пом`якшеного покарання.

Крім того, прокурором в судовому засіданні не обґрунтовано наявність в діях обвинуваченого обставин активного сприяння розкриттю кримінального провадження, не наведено фактів надання обвинуваченим будь-якої допомоги в установленні невідомих обставин справи, а відтак у суду відсутні належні правові підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам.

Також, згідно змісту даної угоди, сторони досягли домовленості щодо призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання, а саме:

- за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 05 років з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 01 рік;

- за ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 05 років з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 01 рік, а також зі штрафом у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Крім того, сторони вважають можливим та погоджують застосування судом положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді 05 років позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України покарання ОСОБА_4 у виді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, виконувати самостійно.

При цьому сторони, враховуючи майновий стан обвинуваченого, відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України, вважають за можливе орієнтувати суд на надання розстрочки виплати штрафу строком на 05 місяців рівними частинами по 6800 гривень.

Разом з тим, узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не наведено підстави для застосування ст. 69 КК України.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України татяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України санкція якої передбачає покарання від семи до дев`яти років позбавлення волі.

Положеннями ст. 69 КК України визначено, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, може бути обумовлено: 1) наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення 2) урахування особи винного.

Так, в угоді про визнання винуватості в якості пом`якшуючих обставин зазначено: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Визначені в угоді про визнання винуватості обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), насправді є обставинами для вирішення питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до ст.469 КПК України.

Отже, угода не містить обґрунтування того, які саме обставини та внаслідок чого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому сторонами при укладенні угоди про визнання винуватості та узгодженні покарання, ст. 69 КК України була застосована безпідставно.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що визначена в угоді міра покарання не зможе в повній мірі виконати покладену на неї мету, оскільки застосовуючи покарання, суд, серед іншого, таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільне небезпечними і всі особи зобов`язані уникати їх вчинення. Сама можливість караності таких діянь виступає засобом стримування осіб, схильних до кримінально-протиправної поведінки.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, суд вважає, що узгоджене сторонами угоди покарання за своїм видом та розміром не відповідає характеру, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не відповідає соціальному аспекту даної категорії кримінальних правопорушень, тому визнає умови угоди такими, що не відповідають інтересам суспільства та суперечать вимогам КК та КПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердження угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладання угоди не було добровільним або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, не вбачає законних підстав для її затвердження.

Враховуючи, що умови укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди суперечать вимогам ст. 472 КПК України, суд відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України вважає відмовити у затвердженні даної угоди і повернути матеріали кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 370-372, 470, 472, 474 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 28 червня 2024 року між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному проваджені за № 0000126 від 05.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України відмовити.

Повернути матеріали кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1