печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000642 від 14.04.2023 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2024 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного у кримінальному проваджені № 0000642 від 14.04.2023 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив наступне.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000642 від 14.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 30.06.2020 по 17.12.2021 виконуючий обов?язки директора державного інституту з проектування об?єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (далі - ДП «Укрдіпродор») ОСОБА_5 вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем у великих розмірах за наступних обставин.

Установлено, що відповідно до Кодексу законів про працю України, Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня № 439 та з метою забезпечення діяльності ДП «Укрдіпродор», наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 22.01.2020 № 19-К ОСОБА_5 призначено виконуючим обов?язки директора ДП «Укрдіпродор» з 23 січня 2020 року.

На підставі вищезазначеного наказу Державного агентства автомобільних доріг України, ДП «Укрдіпродор» видав наказ від 22.01.2020 № 8-К, згідно якого ОСОБА_5 приступив до виконання своїх службових обов?язків як виконуючий обов?язки директора ДП «Укрдіпродор» з 23.01.2020.

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 22.01.2020 № 20-ЗП «Про встановлення посадового окладу виконуючому обов?язки директора ДП «Укрдіпродор» ОСОБА_5 », відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств», на підставі наказу Державного агентства автомобільних доріг України від 16.01.2020 № 12 «Про встановлення посадових окладів директорам державних підприємств та Голові правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», виконуючому обов?язки директора ДП «Укрдіпродор» ОСОБА_5 встановлений посадовий оклад з дня його призначення на посаду.

Згідно Статуту підприємства, ДП «Укрдіпродор» засноване на державній власності і належить до сфери управління та підпорядковане Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління), яке є правонаступником Державного агентства автомобільних доріг України.

Підприємство є державним комерційним підприємством - юридичною особою публічного права та суб?єктом господарювання державного сектору економіки.

Так, ОСОБА_5 , виконуючи обов?язки директора ДП «Укрдіпродор», в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, достеменно знаючи, що відповідно до Статуту його повноваження є вичерпними та не уповноважують самостійно вирішувати питання, які віднесені законодавством до компетенції засновника та органів управління підприємством; не надає право приймати управлінські рішення щодо особистого преміювання, порушуючи вимоги положень Статуту підприємства, та положень постанови Кабінету міністрів України від 19 травня 1999 року № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств», пункту 8 Положення «Про Державне агентство автомобільних доріг України», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2014 року № 439, наказу Державного агентства автомобільних доріг України «Про встановлення посадового окладу виконуючому обов?язки директора ДП «Укрдіпродор» ОСОБА_5 » від 22.01.2020 № 20-ЗП, умови якого розроблені відповідно до вищезазначеної постанови Кабінету міністрів України від 19 травня 1999 року № 859, вирішив заволодіти коштами ДП «Укрдіпродор» шляхом щомісячного, самостійного, без відома та погодження виплати премії Державного агентства автомобільних доріг України, прийняття рішень у формі наказів про виплату собі премій, зловживаючи при цьому своїм службовим становищем.

Усього, у період часу з 30.06.2020 по 17.12.2021, виконуючий обов?язки директора ДП «Укрдіпродор» ОСОБА_5 , на підставі виданих ним наказів, заволодів зловживаючи своїм службовим становищем, нарахувавши та безпідставно виплативши собі в якості премії за виробничі результати роботи грошовими коштами на загальну суму 435 490,00 грн., що відповідно до примітки статті 185 КК України є великим розміром, тобто в двісті п?ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим завдав матеріальну шкоду ДП «Укрдіпродор» на вказану суму.

22.07.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Вказані обставини на думку слідчого виправдовують застосування до підозрюваного домашнього арешту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний заперечували щодо задоволення клопотання, разом з тим, підозрюваний зазначив, що ризики на які посилається прокурор - вважає недоведеними.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

- аудиторським звітом № 11-17/23-1 внутрішнього аудиту ДП «Укрдіпродор» проведеним відділом внутрішнього аудиту та аналізу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України;

- висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 30.10.2023 № СЕ-19/111-23/32527-ЕК відповідно до якого проведено судово-економічну експертизу у кримінальному провадженні;

- висновком Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від відповідно до якого проведено почеркознавчу експертизу у кримінальному провадженні;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Приймаючи рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах.

Слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу необхідно враховувати, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Судовим розглядом, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 даних, що характеризують його особу, встановлено, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Долучені до клопотання докази, містять переконливі дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Доказів того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; а також незаконно впливати на свідків, слідчому судді не надано. Твердження з приводу існування таких ризиків є сумнівними, з урахуванням встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення та даних, які характеризують особу підозрюваного, та як наслідок розцінюється як домисел, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаного слідчому судді не надано, а тому такі твердження є лише припущеннями слідчого.

При цьому ризик переховування підозрюваного не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому.

Дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимий, працевлаштований, свідчить на користь останнього, та з урахуванням обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_5 , в свою чергу спростовує доводи слідчого щодо можливості існування неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи викладені обставини та норми законодавства слідчий суддя приходить висновку, що прокурор не обґрунтував та в судовому засіданні не довів обставини, які б свідчили про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Разом з тим, на ОСОБА_5 , як підозрюваного у вказаному кримінальному проваджені, безпосередньо покладаються обов`язки передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України, які він відповідно до свого процесуального статусу зобов`язаний виконувати, а саме:

1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб;

2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Одночасно слідчий суддя звертає увагу на тривалість здійснення досудового розслідування, а як встановлено в судовому засіданні воно розслідується на протязі тривалого проміжку часу, тобто вказане навпаки свідчить, що мета застосування запобіжного заходу досягається без його застосування, а тому слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 206, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1