Справа №522/8194/24
Провадження №1-кс/522/2932/24
УХВАЛА

02 жовтня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000232 від 23.02.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000232 від 23.02.2024 року, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 23.11.2021 року, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна №101, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що в межах вище вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.11.2021 року у справі №947/35012/21 (провадження №1-кс/947/16572/21) було накладено арешт на майно громадянки ОСОБА_4 . Також слідчим були проведені всі слідчі дії та вжиті заходи для проведення досудового розслідування, ОСОБА_4 була допитана та надала всі пояснення. У зв`язку із відсутністю в діянні власника майна складу кримінального правопорушення, подальше існування арешту на майно ОСОБА_4 не відповідає меті арешту як заходу забезпечення кримінального провадження, натомість є безпідставним обмеженням права власності заявника.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката ОСОБА_5 надійшла заява, у якій він клопотання підтримав, просив арешт, накладений на майно, скасувати та провести судове засідання за відсутності власника майна.

Слідчий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, надав до канцелярії суду матеріали кримінального провадження №0000232 від 23.02.2024 року та заяву від 12.09.2024 року, у якій зазначив, що у зв`язку з великою завантаженістю та проведенні слідчих дій просить провести судове засідання та розглянути клопотання за його відсутністю, вказане клопотання просить розглянути на розсуд суду.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000232 від 23.02.2024 року, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Обмеження прав повинно відбуватися виключно уповноваженими на те суб`єктами, за наявності до того підстав і умов, у передбаченому законом порядку. Так, частина 1 ст. 132 КПК визначає, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються виключно на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції[ВП]», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя встановив, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_7 від 23.11.2021 року було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження, користування, та здійснення будь-яких реєстраційних дій на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №101.

Вказаний арешт накладено в межах кримінального провадження №0000545 від 02.11.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

17.08.2022 року в рамках кримінального провадження №0000545 від 02.11.2021 року було визначено підслідність за слідчим відділенням відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

23.02.2024 року з кримінального провадження №0000545 від 02.11.2021 року було виділено матеріали кримінального провадження №0000232 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що невстановлені особи підробили договір купівлі-продажу № 18178 від 17.07.2003 в простій письмовій формі, посвідчений нібито на Одеській товарній біржі про те, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_9 нібито продав ОСОБА_10 свою семикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Також, невстановлені слідством особи підробили реєстраційне посвідчення КП «ОМБТІ та РОН» від 15.10.2003 про нібито реєстрацію вказаної квартири за ОСОБА_10

18.10.2017 державний реєстратор ОСОБА_11 . Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» без перевірки наданих ОСОБА_10 документів, без підтвердження реєстрації права власності в КП «ОМБТІ та РОН» на підставі свого рішення № 37632893 зареєстрував право власності на вказану квартиру за ОСОБА_10 .

06.03.2018 ОСОБА_10 продав вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

04.10.2018 ОСОБА_13 продав вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , ОСОБА_4 .

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що об`єкт нерухомого майна, а саме квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101, яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на прав приватної власності в розмірі 1/1 частки належить ОСОБА_4 , є об`єктом кримінально-протиправних дій та отримана кримінально-протиправним шляхом, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

З огляду на вказане, обставини вчинення ОСОБА_4 або іншої особи кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК Україні, наразі не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, про підозру у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось.

Окрім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.05.2023 року, яке набрало законної сили 28.08.2023 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_12 , третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_14 , третя особа - ОСОБА_16 , про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , посвідченого на Одеській товарній біржі за реєстраційним №18178 від 17.07.2003 року; договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 06 березня 2018 року на квартиру АДРЕСА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , та витребування квартири АДРЕСА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , у тому числі як таку, яка набута без достатньої правової підстави, визнання за ОСОБА_9 права власності на зазначену квартиру.

Зокрема, у мотивувальній частині вказаного судового рішення представником позивача не доведено факту підроблення будь-якого документа щодо купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, в тому числі договору купівлі-продажу №18178 від 17.07.2003 року, посвідченого Одеською товарною біржою між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також не доведено факту недійсності ані вказаного, ані подальших правочинів відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на встановлення рішенням суду правомірності набуття права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , та як наслідок добросовісності володіння цією квартирою, на думку слідчого судді, у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження №0000232 від 23.02.2024 року у вигляді арешту на вказану квартиру із забороною вчиняти певні дії відпала потреба.

Отже, наявність накладеного арешту перешкоджає ОСОБА_4 в повній мірі користуватися своїм майном, що змусило її звернутися з клопотанням про його скасування.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі вище викладеного, дослідивши надані сторонами матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що наразі відсутня необхідність позбавлення власника права розпоряджатись та користуватись вищезазначеним майном, а тому слідчий суддя вважає за необхідне клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000232 від 23.02.2024 року, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_7 від 23.11.2021 року на наступне майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №101.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1