ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/863/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі секретаря ОСОБА_5 ,

-представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова задоволено частково та заборонено відчуження автомобіля «Фольцваген Транспортер» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 вилученого в ході огляду місця події 12.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 13 год. 05 хв. до 14 год. 15 хв. належне ОСОБА_7 , а також накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від вказаного транспортного засобу.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_7 арештоване майно.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що слідчий суддя безпідставно позбавив можливості потерпілого користуватися власним автомобілем. Зазначив, що ОСОБА_7 звертався до слідчого з клопотанням про передачу транспортного засобу йому на відповідальне зберігання. Наголосив, що матеріали кримінального провадження не містять доказів про необхідність накладення арешту на майно потерпілого із забороною йому користуватися транспортним засобом та ключами від автомобіля.

Також в апеляційній скарзі представник власника майна просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що потерпілий не повідомлявся про розгляду клопотання належним чином, а копію ухвали отримав лише 19 липня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи на які посилається представник власника майна ОСОБА_6 в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення потерпілого про дату, час та місце розгляду клопотання належним чином, а тому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року підлягає поновленню.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 12.07.2024 року, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001429 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України. У подальшому постановою слідчого від 15.07.2024 кваліфікацію кримінального правопорушення змінено на ч. 1 ст. 289 КК України.

Допитаний як потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що з 2019 року по травень 2022 року він проживав у АДРЕСА_2 , у нього у власності знаходився автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 . Через повномасштабне вторгнення рф на територію України вказане село потрапило в окупацію. У травні 2022 року ОСОБА_7 разом з сім`єю виїхав через територію рф до Німеччини, вказаний автомобіль залишився у с. Вільча. Поряд з місцем знаходження авто, на території домоволодіння, де він проживав, ОСОБА_7 сховав технічний паспорт на авто, а ключі залишив сусіду.

ОСОБА_7 продовжував спілкуватися зі знайомими, які проживали у селі та від зайономї Ніжити ОСОБА_8 дізнався, що представники окупаційних військ рф, зацікавлені в тому, щоб викрасти його автомобіль. В ході спілкування ОСОБА_7 попрохав ОСОБА_9 забрати належний йому автомобіль з місця де він його лишив, з метою збереження, від викрадення представниками окупаційних військ рф

Приблизно в вересні місяці 2022 року ОСОБА_7 дізнався, що сім`я Ніжути, перегнала його автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 з місця де він його лишив, до своєї адреси мешкання та станом на кінець вересня місяця 2022 року експлуатує останній, проти чого останній не заперечував. Після деокупації території Чугуївського району Харківської обл., зокрема с. Вільча, сім`я Ніжути переїздила в різні місця мешкання на території АДРЕСА_1 , та продовжувала експлуатувати автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 , в цей час ОСОБА_7 періодично спілкувався з гр. ОСОБА_10 .

16.05.2024 року ОСОБА_7 разом із дружиною повернувся в Україну, та наразі мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . По поверненню до України, приблизно на початку червня 2024 року, ОСОБА_7 вирішив повідомити сім`ї Ніжути, що бажав би повернути в власне користування свій автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 . З метою повернення автомобілю у власне користування він вирішив зв`язатися з ОСОБА_11 , який є чоловіком Нежути ОСОБА_8 , та відповідно, якого особисто знає.

В ході телефонної розмови з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 повідомив останньому, що хочу повернути належний йому на праві приватної власності автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 , визнаючи за останнім право отримання певних грошових коштів, які оцінював, як витрати останнього на утримання автомобілю в зазначений період, однак ОСОБА_12 повідомив, що наразі не може оцінити суму, яку поніс в якості витрат на утримання автомобілю. Однак ОСОБА_12 протягом тижня ОСОБА_7 так і не зателефонував, після чого ОСОБА_7 зателефонував останньому самостійно та в ході бесіди запропонував надати Ніжуті ОСОБА_13 грошові кошти в розмірі 500 Євро, як компенсацію за понесені витрати останнього, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу автомобілю «Volkswagen Transporter T4», проте ОСОБА_12 від прийняття пропозиції ухилився, й розмова результату не отримала, останній також не повідомив своє місцезнаходження, а також достатньо грубо спілкувався.

З огляду на зазначене вище, ОСОБА_7 вирішив звернутися із заявою до органів Національної поліції України, та повідомити, що дії Ніжути Едуарда обмежують його в правах власника автомобілю «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 . 12.07.2024 року по приїзду до м. Харкова, ОСОБА_7 виявив місце де було запарковано автомобіль «Volkswagen Transporter T4» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме супроти буд. АДРЕСА_1 , після чого, з метою забезпечення власних прав, викликав за лінією «102» на місце працівників поліції, яким в подальшому надав письмову заяву та пояснення за фактом зазначених вище обставин.

В ході огляду місця події, проведеного 12.07.2024 слідчим СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 295 в період часу з 13 год. 05 хв. до 14 год. 15 хв. у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_14 було виявлено та вилучено автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 . Також ОСОБА_14 було добровільно надано та слідчим вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від вказаного автомобіля.

Постановою слідчого СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 15.07.2024 тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від вказаного автомобіля визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.

Відповідно до вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені в ході огляду місця події майно, а саме: автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 на автомобіль «Фольцваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від вказаного автомобіля.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може бути речовим доказом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а посилання представника власника про зворотне є безпідставними.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Задовольнивши клопотання слідчого з посиланням на зміст ст. 170 КПК України слідчий суддя врахував, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а арешт майна, передбачений ч.2 ст.170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Посилання представника власника майна на те, що слідчим суддею заборонено право користування транспортним засобом потерпілому, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ухвали слідчого судді арешт на автомобіль «Фольцваген Транспортер» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 накладено саме із забороною його відчуження, а не користування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0001429 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України -залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді