У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000058, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 27.05.2020 вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, 15.07.2022 звільненого по відбуттю строку покарання,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.12.2023, ОСОБА_6 визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили. Зараховано у строк покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.12.2023 строк перебування під вартою з 30.03.2023.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 220 грн. Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що під час досудового розслідування речовий доказ (телефон) було вилучено незаконно.

Вважає, що його дії неправильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він знайшов, а не викрав телефон, який загубив потерпілий.

Звертає увагу, що він не отримав копію оскаржуваного вироку.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

15 лютого 2023 року ОСОБА_6 приблизно о 20:00 год, знаходячись у дворі на спортивному майданчику за адресою: АДРЕСА_2 , помітив, що на турніку знаходилася спортивна сумка чорного кольору, яка перебувала у користуванні ОСОБА_8 , яку ОСОБА_6 вирішив таємно викрасти.

З метою реалізації свого злочинного наміру, переслідуючи корисливу мету та ціль незаконного збагачення, діючи умисно, повторно, ОСОБА_6 в момент, коли ОСОБА_8 не бачив, таємно викрав із турніку спортивну сумочку чорного кольору, в середині якої заходився мобільний телефон «ZTE Blade V30 Vita», вартістю 4 700 грн, належний ОСОБА_9 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, після чого місце вчинення злочину залишив, маючи реальну можливість розпоряджатися викраденим майном, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4 700 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 частково підтримали апеляційну скаргу, просили пом`якшити призначене покарання.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 повідомлена про дату та час апеляційного розгляду, але не з`явилася, її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що розгляд кримінального провадження в частині встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій ОСОБА_6 судом першої інстанції проведено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження у відповідності до статті 349 КПК України, в судовому засіданні 15.11.2023, суд першої інстанції роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 положення ч. 3 ст. 349 КПК України, якій підтвердив добровільність його позицій, вказав, що вину він визнає повністю та надав пояснення по суті події.

Окрім того, судом було роз`яснено, що у такому випадку він, як і інші учасники судового провадження, будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Журнали судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано перебіг судового розгляду від 15.11.2023 та 29.01.2024 свідчать, що обвинувачений ОСОБА_6 ніяких заперечень щодо пред`явленого обвинувачення не висловлював, вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив, що він 15.02.2023 на спортивному майданчику по АДРЕСА_2 , таємно викрав сумочку чорного кольору, в середині якої заходився мобільний телефон, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Також під час судового розгляду була допитана потерпіла ОСОБА_9 , яка надала пояснення по суті пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини щодо крадіжки мобільного телефону.

Учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_6 , погодились на вказаний порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та потерпілої, висновком експерта та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вищезазначені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції виконані належним чином.

За такого, апеляційним судом не розглядаються доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованим.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, показаннями потерпілої та обвинуваченого, який визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції надав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та вимог апелянта, висловлених при апеляційному розгляді, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує вирок в частині призначеного покарання, вважає його занадто суворим та просить його пом`якшити.

Що стосується цих вимог обвинуваченого ОСОБА_6 , то вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке тяжким.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, визнано рецидив злочину.

Окрім того, суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення.

Також судом враховано висновки досудової доповіді органу пробації, згідно якого у обвинуваченого дуже високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе у разі призначення йому покарання у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Покарання ОСОБА_6 у призначено відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, за видом та розміром, передбаченим санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому, за розміром визначене покарання є мінімальним, а тому відсутні підстави вважати призначене покарання занадто суворим, як вважає апелянт.

Окрім того, правильно визначено остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, оскільки встановлено, що ОСОБА_6 винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.12.2023.

Застосування принципу часткового складання покарань за оскаржуваним вироком та вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.12.2023 є виправданим, з урахуванням того, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі 15.07.2022 висновків не зробив та знову через короткий проміжок часу вчинив умисний корисливий злочин.

Рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи обвинуваченого з приводу неотримання ним копії вироку суду першої інстанції не є слушними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 13.02.2024 обвинуваченому направлено копію оскарженого вироку, а також повторно 18.09.2024.

За такого, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3