ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 травня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076,щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сквира Київської області, який не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року за ст. 126-1 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 травня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 126-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироку законної сили, зарахувавши повністю відбуте покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року у виді одного року шести місяців в строк покарання, призначеного за цим вироком.

Відповідно до ст. 91-1 КК України застосовано до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних та фізичних страждань потерпілої особи, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи особою, яку протягом 2020 року неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, 30 січня 2021 року обвинувачений ОСОБА_7 , близько 18.00 год., перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою АДРЕСА_1 , висловлювався відносно своєї матері потерпілої ОСОБА_9 нецензурною лайкою, хапав її за руки, бив руками по обличчю, внаслідок чого потерпілій була завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю.

20 лютого 2021 року близько 21.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , в ході сварки з матір`ю потерпілою ОСОБА_9 спричинив їй колото різане поранення правого передпліччя, закриту черепно-мозкову травму: крововиливи та забій м`яких тканин обличчя, струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілій.

04 жовтня 2021 року близько 07.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , висловлювався на адресу своєї матері потерпілої ОСОБА_9 нецензурною лайкою, хапав її за руки, бив руками по обличчю, внаслідок чого потерпілій була завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю.

У потерпілої ОСОБА_9 існують підстави для констатації надлишкових перешкод, які створилися у її життєдіяльності внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 , які зумовили порушення звичайного стереотипу життєвого процесу, завдали утиску фундаментальним особистим цінностям. Внаслідок дій ОСОБА_7 у потерпілої ОСОБА_9 наявні тривалі, інтенсивні й негативні за своїми проявами психологічні (моральні) та фізичні страждання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Зарахувати повністю відбуте покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року у виді одного року шести місяців в строк покарання, призначеного за цим вироком. Зазначити у мотивувальній частині вироку: про вчинення ОСОБА_7 нетяжкого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, а не кримінального проступку; як обтяжуючу обставину "рецидив кримінальних правопорушень" замість "рецидив злочинів". Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, а також обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування до обвинуваченого обмежувального заходу у вигляді "направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці". В іншій частині просить вирок суду залишити без зміни.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що обвинувачений раніше двічі судимий, у тому числі за систематичне вчинення домашнього насильства щодо своєї матері, що було вчинено у період іспитового строку за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року. Звертає увагу, що покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року обвинувачений відбув та 21 липня 2023 року був звільнений по відбуттю строку покарання, тобто на момент ухвалення останнього вироку призначене йому за ним покарання обвинувачений вже відбув. Звертає увагу, що обвинувачений, будучи особою працездатного віку, не працює та суспільно-корисною працею не займається. Вважає, що у порушення ст.ст. 65-67 КК України суд неправильно призначив обвинуваченому остаточне покарання, фактично обмежившись відбутим за попереднім вироком. Вказує, що суд у порушення вимог ст. 337 КПК України врахував як обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, не мотивувавши у вироку причини її врахування, оскільки ця обставина органом досудового розслідування не зазначена в обвинувальному акті. Зазначає, що виходячи з вимог ст. 12 КК України обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, а не проступок, як про це зазначив суд. Звертає увагу, що обвинувачений раніше судимий як за кримінальний проступок, так і за нетяжкий злочин, а тому суд помилково вказав як обтяжуючу обставину "рецидив злочинів", в той час як мав зазначити "рецидив кримінальних правопорушень". Вважає, що факт щирого каяття не знайшов свого підтвердження у матеріалах провадження та діях обвинуваченого. Зазначає, що у зв`язку з тим, що обвинувачений має реально відбувати покарання необхідно виключити з вироку посилання на застосування до обвинуваченого обмежувального заходу у вигляді "направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці", який застосовується лише при призначені покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції - скасувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ст. 126-1 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах « ОСОБА_10 та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 126-1 КК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання, повне визнання своєї винуватості та щире каяття, а також обставини, що обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за новим вироком покаранням за попереднім вироком, вважаючи, що обвинуваченому слід надати шанс на виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, але із покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 91-1 КК України.

Разом з тим суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність призначення обвинуваченому покарання фактично без ізоляції від суспільства, не зазначив, яким чином та які встановлені ним обставини пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та дають підстави для призначення такого покарання.

Також на переконання апеляційного суду, посилання у вироку на те, що суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є формальним і фактично не враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку та стійкість умислу обвинуваченого, який систематично вчиняв домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_9 , 1951 року народження, з якою спільно проживав однією сім`єю.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_7 раніше вже судимий вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року за аналогічне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, вчинене щодо своєї матері ОСОБА_9 , 1951 року народження, з якою спільно проживав однією сім`єю, у період іспитового строку за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року.

При цьому, за вказаним вироком ОСОБА_7 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, яке засуджений відбув 21 липня 2023 року та яким на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за оскаржуваним вироком було поглинуто призначене обвинуваченому покарання із зарахуванням повністю відбутого за попереднім вироком покарання.

На переконання апеляційного суду, призначене судом покарання, а фактично його відсутність, не сприяє виправленню обвинуваченого, не запобігає домашньому насильству, не захищає потерпілу та дає підстави для подальшого жорстокого поводження з нею, що у подальшому може призвести до більш тяжких наслідків для психологічного та фізичного здоров`я потерпілої.

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги, що обвинувачений, будучи особою працездатного віку, не працює та суспільно-корисною працею не займається.

Таким чином апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому за оскаржуваним вироком суду покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки судом першої інстанції не наведено обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого правопорушення та свідчили б про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Доводи прокурора про відсутність в діях обвинуваченого щирого каяття, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до позиції колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що міститься у постанові від 23 січня 2024 року по справі №283/2169/19, щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. При цьому, для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_7 під час розгляду провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою винуватість у вчиненому, висловив негативне ставлення до вчиненого ним правопорушення та надав належну критичну оцінку своїй протиправній поведінці.

Вищевказані дії обвинуваченого на переконання апеляційного суду свідчать про наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, про відсутність якої стверджує в апеляційній скарзі прокурор.

Що стосується посилань прокурора на те, що ухвалюючи вирок та призначаючи покарання, суд безпідставно врахував обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, слід зазначити наступне.

З огляду на положення ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 291 КПК України регламентовано, що обвинувальний акт, у тому числі, має містити відомості щодо наявності або відсутності обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченому.

Як слідує зі змісту обвинувального акта № 0000076, складеного слідчим СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_11 , затвердженого прокурором Краматорської окружної прокуратури ОСОБА_12 та у подальшому направленого на розгляд до суду першої інстанції, під час досудового розслідування не було встановлено такої обставини, яка б обтяжувала покарання обвинуваченому, як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за виключенням випадків, коли суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з огляду на вимоги ст. 337 КПК України підстав визнавати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, у суду першої інстанції не було, а тому доводи прокурора в цій частині є обгрунтованими.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність зазначення у мотивувальній частині вироку про вчинення ОСОБА_7 нетяжкого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, а не кримінального проступку та як обтяжуючу обставину "рецидив кримінальних правопорушень" замість "рецидив злочинів", не заслуговують на увагу, оскільки викладене не є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та жодним чином не вплинуло на обгрунтованість та законність судового рішення, а на переконання апеляційного суду є описками, які можуть бути виправлені судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.

На переконання апеляційного суду, характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого не дають достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Зважаючи на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання, яке за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в цій частині.

Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України покарання, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання, апеляційний суд визнає повне визнання вини та щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 , покарання, апеляційний суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.

У зв`язку із зазначеним апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з подальшим визначенням остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання цього покарання та покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року, що буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

З цих підстав обгрунтованими є доводи прокурора у апеляційній скарзі про необхідність виключення з вироку посилання на застосування до обвинуваченого обмежувального заходу у вигляді "направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці", оскільки останній застосовується лише одночасно із призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Зарахувати в строк покарання, призначеного за цим вироком, повністю відбуте покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року, у виді одного року шести місяців обмеження волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування до обвинуваченого обмежувального заходу у вигляді "направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці".

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання останнього в порядку приведення вироку суду до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4