У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання заступника начальника відділу Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000695 від 30.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 209, ст. 368-5 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся до суду з клопотанням посилаючись на те, що суб?єкт декларування ОСОБА_4 , будучи начальником відділу Головного управління Державної казначейської служби в Полтавській області, 12.04.2023 подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, де зазначив одержання доходу 04.04.2022 у вигляді спадщини від матері, ОСОБА_5 , а саме банківських металів у злитках на суму 3 555 000 грн. При цьому, зазначена сума останнім не вказана у розділі доходи декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.

Окрім того, ОСОБА_4 у повідомленні про суттєві зміни у майновому стані від 12.04.2023 зазначив одержання доходу 04.04.2023 у вигляді спадщини від матері, ОСОБА_5 , у розмірі 5 920 000 грн. (в іноземній валюті) та 419 937 грн.

Також, у повідомленні про суттєві зміни в майновому стані від 24.10.2023 зазначив одержання доходу 19.10.2023 у вигляді спадщини від батька, ОСОБА_6 , у розмірі 56175000 грн. (в іноземній валюті), 208582 грн. та дорогоцінних металів на суму 34500000 грн.

На підставі зазначених вище доходів ОСОБА_4 сформовано активи у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік у вигляді 62 115 000 доларів США (що на 60,4 млн. доларів США більше, ніж зазначена спадщина) та дорогоцінних металів у злитках на суму 38 055 000 грн.

Крім того, відповідно до листа Головного управління ДПС у Полтавській області № 20340/5/16-31-12-03-09 від 05.11.2024 ОСОБА_6 у період з I кварталу 1998 року по II квартал 2024 року отримав доходів на загальну суму 274 389, 30 грн., ОСОБА_5 за вище вказаний період отримала доходів на загальну суму 1 936 267,86 грн. Окрім цього, відповідно до наданої інформації, зазначено одержання спадщини ОСОБА_4 599 400 грн. у ІV кварталі 2020, у липні 2022 у розмірі 783 500 грн., у квітні 2023 спадщину не отримував.

Отже, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави набув активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує його законні доходи, а також володіє, використовує та розпоряджається вказаним майном.

Відповідно ч. 3 примітки до ст. 368-5 КК України під активами слід розуміти грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах), інше майно, майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Також встановлено коло родинних зв`язків ОСОБА_4 до яких входить жінка брата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якої може зберігатися майно, яке має значення для обставин вчинення кримінального правопорушення.

Під час досудового розслідування, 13.11.2024 під час обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_8 , було виявлено та вилучено наступні речі:

- дерев`яний футляр всередині якого знаходиться монета в прозорому футлярі на якій зображені герб та церковна шапка (скуфія) із написом наступного змісту: « НОМЕР_1 торжественного освящения храма Христа Спасителя» 2008р. в кількості 4 х шт.;

- монета в прозорому футлярі із золотими краями, має гравіювання церковного характеру.

Постановою слідчого від 14.11.2024 вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з тим, що згідно ч. 1 ст. 98 КПК України вищевказані речі та документи, вилучені в ході проведення обшуку, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчим винесено постанову про визнання їх речовими доказами.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України тимчасово вилучене майно під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Таким чином, з метою належного забезпечення збереження речових доказів виникає необхідність у накладенні арешту на майно.

Необхідність накладення арешту на вилучені речі полягає у подальшому проведенні оглядів та ряду експертних досліджень, з метою встановлення всіх обставин вчинення злочину.

Незастосування такого заходу забезпечення як накладення арешту на майно може призвести до його знищення, приховання, псування, перетворення та відчуження, у зв`язку із чим, буде неможливо досягти меті дієвості кримінального провадження, установлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із протиправним вилученням з комунальної власності земельних ділянок.

Враховуючи вищевикладене, існує обґрунтована необхідність запобіганню можливості пошкодження, перетворення та відчуження вказаного майна (речей), тільки шляхом накладення арешту на зазначене майно (речі). Даний захід забезпечення кримінального провадження є необхідним для забезпечення подальшого проведення вищевказаних експертних досліджень.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій прохав клопотання задовольнити, та розглянути клопотання у його відсутність.

Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Згідно п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу). Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту, вказаного в клопотаннях сторони обвинувачення майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання заступника начальника відділу Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000695 від 30.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 209, ст. 368-5 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на вилучені 13.11.2024 під час обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , наступні речі:

- дерев`яний футляр всередині якого знаходиться монета в прозорому футлярі на якій зображені герб та церковна шапка (скуфія) із написом наступного змісту: « НОМЕР_1 торжественного освящения храма Христа Спасителя» 2008р. в кількості 4 х шт.;

- монету в прозорому футлярі із золотими краями, має гравіювання церковного характеру.

Визначити місцем зберігання вищезазначених речових доказів - камеру схову СУ ГУНП в Полтавській області за адресою м. Полтава, вул. Г. Сковороди, 2Б.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1