№ провадження 1-і/208/29/24
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері Східного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000391 від 29.12.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері Східного регіону ОСОБА_3 звернувся до із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , пославшись на те, що солдат ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді лише позбавлення волі строком від 5 до 8 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний громадянин України володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території з метою ухиляння від покарання у разі доведеності його вини.

Незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, які були очевидцями вчиненого ним кримінального правопорушення та з якими останній проживав і фактично перебував в службових відносинах, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Наявність цього ризику зумовлена тим, що обвинувачений має мотив та можливість внаслідок підтримання службових відносин зі свідками, вплинути на їх свідчення. Вказані свідки надали вичерпні покази з приводу обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим їх покази є основоположними для доведення винуватості останнього перед судом. Однак, обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, може почати спроби незаконного впливу на свідків, зокрема шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу, може призвести до уникнення обвинуваченим законного справедливого покарання.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що обвинувачений розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, обвинувачений перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 вчиняючи злочини у сфері незаконного поводження з наркотичними засобами, психотропними речовинами, їх аналогами та прекурсорами, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість продовження вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»).

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання обвинуваченим його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_4 буде зобов`язаний повернутися до місця реєстрації, тобто на територію Хмельницької області, де зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що створить умови та можливість ОСОБА_4 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також здійснювати вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку із чим неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою обвинуваченого, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, наддасть останньому можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від свої показань.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування або суду. Більше того, за таких обставин ОСОБА_4 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Водночас, необхідно брати до уваги і саму особистість обвинуваченого, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо.

Крім того, можливість незаконного впливу на свідків, спрямованих на зміну їх доказів в суді, наданих ними органу досудового розслідування, з метою перешкоджання доказуванню стороною обвинувачення перед судом усіх фактичних даних, які встановлені у ході досудового розслідування, порушує принцип змагальності кримінального провадження, визначений ст. 22 КК України. З огляду на це, вважає, що такий вид запобіжного заходу як домашній арешт не є достатнім і не виправдовує, настання ризику п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, під час розгляду можливого клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд повинен звернути увагу на з`ясовування позиції власника житла та підтвердження його однозначної згоди на застосування домашнього арешту до ОСОБА_4 в такій ситуації. Сторона захисту повинна надати суду згоду повнолітніх осіб, які проживають в одному житловому приміщення із обвинуваченим щодо застосування цього запобіжного заходу, вказаним особам суд повинен роз`яснити при цьому порядок здійснення контролю за дотриманням умов застосування домашнього арешту. зокрема щодо права з`являтися в житло. Вказана позиція прослідковується в п. 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» де зауважується, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, судів, які застосовують домашній арешт, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, поручителі з числа цивільних осіб не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків щодо не здійснення впливу на свідків, які до теперішнього часу проходять військову службу, де проходив військову службу ОСОБА_4 , а також проживають по всій території України.

Вказані ризики ніяким чином не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , та продовжують існувати.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації на особливий період, проходячи її на посаді стрільця помічника гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , приблизно 24 грудня 2023 року (більш-точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), діючи з прямим умислом, спрямований на незаконне придбання для особистого вживання, в особливо великих розмірах, без мети збуту особливо небезпечної психотропної речовини PVP, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, через телеграм-канал «SOLO» замовив для особистого вживання 20,4808 г. особливо небезпечної психотропної речовини PVP, що є особливо великим розміром, доставку сказав робити на відділення № НОМЕР_2 ТОВ «НоваПошта», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та в подальшому помістив вказану речовину до шкарпетку та постійно зберігав її у такому вигляді у кармані своєї куртки, періодично вживаючи її шляхом куріння через цигарки.

29 грудня 2023 року, перебуваючи за місцем свого мешкання, здійснив неправдивий виклик поліції відносно своєї співмешканки, яка у свою чергу по прибуттю працівників поліції повідомила останнім про те, що ОСОБА_4 зберігає речовини обіг яких заборонено, а саме особливо небезпечну психотропну речовину PVP, маса якої становить 20,4808 г., та одразу після цього на відкритій місцевості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції для проведення огляду, особливо небезпечну психотропну речовину PVP.

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України незаконне придбання та зберігання психотропної речовини в особливо великих розмірах без мети збуту.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації на особливий період, проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у першій половині доби 24 травня 2024 року, перебуваючи у біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , знайшов прозорий поліетиленові зіп-пакети з невідомою кристалічною речовиною, масою 0,6152г. яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2- піролідив-1-іл-пентан-1-он). Маси PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) становить 0,4884г. та вирішив залишити вищезазначену речовину при собі, для подальшого особистого вживання, зберігаючи її у правій кишені одягнутих на ньому штанів. В подальшому був зупинений працівниками поліції для перевірки документів біля ЗОШ АДРЕСА_4 , де на запит працівників поліції чи має він при собі заборонені речовини ОСОБА_4 добровільно видав вказану речовину працівникам поліції.

25 червня 2024 року у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 309 КК України повідомлено про обвинувачення військовослужбовця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 309 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: допитами свідків, протоколами слідчих експериментів, іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 309 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років, у зв`язку з чим, до нього відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Необхідність обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 , обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується вищезазначеними матеріалами досудового розслідування, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та підстав для визначення розміру застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не має.

Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив відпустити до військової частини.

Суддя, вислухавши сторони, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

В судовому засідання встановлено що, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, також враховуючи вкрай напружену ситуацію пов`язану з введенням воєнного стану в країні, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується вчиненням підозрюваним тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На цей час, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 спливає.

Вирішуючи питання про продовження строку обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , суддя враховує, що заявлені ризики при обранні запобіжного заходу не змінилися.

При вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слідчий суддя керується практикою ЄСПЛ, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Ч.3ст.197 КПК України передбачає, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого підчас досудового розслідування неповинен перевищувати: 1) шести місяців-у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, SeriesA, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Враховуючи те, що заявлені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися на теперішній час, та враховуючи особистість обвинуваченого, вагомість доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_4 , до скоєння інкримінованого злочину, суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Суд зазначає, що у даному конкретному провадженні наявний конкретний суспільний інтерес ,який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості обвинуваченого , що саме , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків .

Суд приходить до висновку про можливість залишити визначений розмір застави обвинуваченому відповідно до ст. 182 КПК України у розмірі у 20 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року, що складає 60 560 грн.

Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері Східного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст.309 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , з місцем дислокації у АДРЕСА_3 строком на 60 днів, до 23 січня 2025 року, включно.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, з дотриманням п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України ОСОБА_4 , продовжити визначену за ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області заставу в вигляді 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів працездатних осіб в сумі, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на 2024 рік» дорівнює 60 560 грн., які необхідно внести до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 , з під варти звільнити.

У разі внесення застави, відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає або місця, де проходить службу без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до прокурора, суду за першою вимогою,

- не спілкуватися із свідками по цьому кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1