ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2919/24 Справа № 183/5545/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000658 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянки України, без освіти, яка є опікуном особи з інвалідністю - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої у зв`язку з доглядом за інвалідом, розлученої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року ОСОБА_8 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено їх покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, 07 січня 2024 року у вечірній час, більш точний час під час судового розгляду не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу автобусної зупинки по АДРЕСА_2 , побачила на узбіччі дороги поліетиленовий згорток, в якому знаходилося 3 сліп - пакети, в середині яких знаходився наркотичний засіб обіг якого обмежено - метадон (фенадон). У зв`язку із раптово виниклим умислом, спрямованим на незаконне придбання наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту, 07 січня 2024 року ОСОБА_8 у вечірній час, більш точний час під час судового розгляду не встановлено, підняла із землі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), таким чином придбала наркотичний засіб, після чого поклала до внутрішньої кишені своєї сумки та принесла за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігала, без мети збуту.

10 січня 2024 року у період часу з 07 години 20 хвилин до 11 години 00 хвилин працівниками поліції під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , у житловому будинку виявлено та вилучено три сліп - пакети в середині яких знаходився наркотичний засіб обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) складає відповідно 0,0154 г., 0,0108 г., 0,0015 г., загальна маса становить 0,0277 г., який ОСОБА_8 незаконно придбала та зберігала за місцем свого мешкання для особистого вживання без мети збуту.

Зазначені дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом першої інстанції покарання є суворим, невідповідним ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченої, яка в свою чергу вину у вчиненому визнала повністю, щиро розкаялась ще на стадії досудового розслідування, є опікуном дитини з інвалідністю сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який потребує постійного піклування та лікування.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачена в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній, змінити вирок суду в частині призначеного покарання та застосувати до ОСОБА_8 покарання у виді штрафу.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, зазначила, що обвинувачена не працює, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, стороною захисту та обвинуваченою не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію її дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання та призначив обвинуваченій покарання, яке через свою суворість є явно невідповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченої.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як проступок, предмет вчиненого кримінального правопорушення, яким є наркотичний засіб, обіг якого обмежено, ступінь його небезпечності для здоров`я людини, його розмір, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, свою вину визнала повністю, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, є опікуном особи з інвалідністю - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також, врахував конкретні обставини кримінального провадження, а саме, обставини які пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання і призначив ОСОБА_8 покарання у виді пробаційного нагляду на рівні мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 309 КК України строком на 1 рік, оскільки саме таке покарання, на думку суду першої інстанції, буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченої.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції і вважає, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням принципу індивідуалізації та даних про особу обвинуваченої, наявні правові підстави для призначення більш м`якого покарання, аніж було обрано місцевим судом.

Так, на думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, судимостей не має, за місцем проживання характеризується задовільно, має постійне місце проживання, має доньку та є опікуном сина з інвалідністю ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що свідчить про наявність в обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, а також поведінці обвинуваченої, яка від самого початку досудового розслідування повністю визнала вину у вчиненому кримінальному проступку за обставин викладених в обвинувальному акті, надала від самого початку правдиві та зізнавальні покази, в подальшому погодилась на розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку, без проведення підготовчого судового засідання, подавши до суду письмову заяву про розгляду справи за її відсутності.

При цьому, в ході апеляційного перегляду, колегією суддів було встановлено, що обвинувачена є опікуном сина з інвалідністю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який потребує постійного догляду, у зв`язку із чим обвинувачена позбавлена можливості працювати, а також, потребує постійного нагляду лікарів та реабілітації за кордоном, і призначене судом першої інстанції покарання у виді пробаційного нагляду позбавить ОСОБА_8 можливості здійснювати безперешкодно перетин кордону з забезпечення сину з інвалідністю належного лікування.

Також, в ході апеляційного перегляду, колегією суддів було з`ясовано реальну можливість виконати обвинуваченою покарання у виді штрафу, враховуючи те, що остання ніде не працює та здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, на що ОСОБА_8 надала суду апеляційної інстанції пояснення, відповідно до яких вбачається, що обвинувачена має дорослу доньку, яка працює та надає постійну фінансову допомогу матері та брату, і готова надати кошти на сплату штрафу.

Тому, з урахуванням особливостей вказаного кримінального проступку та обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченої та її ставлення до скоєного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн., що в свою чергу надасть можливість ОСОБА_8 здійснювати догляд за її сином з інвалідністю та забезпечити йому реабілітацію за кордоном, буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченої.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 414, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн.

В іншій частині вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4