Справа № 359/1694/22 Головуючий в суді 1-ої інст. - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/515/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представників потерпілого - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_7 у, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровануза адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватою за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України та виправдано її,-

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 10.12.2020 між громадянкою України ОСОБА_7 та громадянином Російської Федерації ОСОБА_12 укладено шлюб, який зареєстрований в Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за № 2051.В період з початку грудня 2020 року до 22.12.2020, ОСОБА_7 , знаходячись у невстановленому точно досудовим розслідуванням місці в м. Києві, вирішила підробити офіційний документ - заяву від імені свого колишнього чоловіка ОСОБА_9 про згоду останнього на тимчасову поїздку за кордон їх спільного сина - малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою організувати вивезення свого сина до Російської Федерації, до місця проживання чоловіка ОСОБА_12 , оскільки достовірно знала, що ОСОБА_9 не бажає надавати такої згоди. При цьому ОСОБА_7 достовірно знала, що відповідно до п. 4. Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Спланувавши виїзд за кордон в січні 2021 року зі своїм сином, а в подальшому до Російської Федерації, ОСОБА_7 , для реалізації свого кримінально протиправного наміру щодо підроблення офіційного документу, підшукала невстановлену досудовим розслідуванням особу чоловічої статі, яка повинна була, відповідно спільного кримінально протиправного наміру, видати себе у нотаріуса за її колишнього чоловіка ОСОБА_9 та підписати завідомо неправдивий для них документ - заяву про згоду на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій спільний кримінально протиправний намір, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, підшукали приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , до якої вирішили звернутись із проханням нотаріально посвідчити заяву ОСОБА_9 про згоду на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_13 .

Попередньо ОСОБА_7 організувала надходження на електрону адресу нотаріуса ОСОБА_14 копії документів, які посвідчують свою особу, та посвідчують особи ОСОБА_9 і ОСОБА_13

22.12.2020, невстановлена досудовим розслідуванням особа, відповідно до попередньо узгодженого з ОСОБА_7 кримінально протиправного плану, прийшла до офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 , в приміщенні якого видала себе за ОСОБА_9 та виявила бажання нотаріально посвідчити заяву про згоду на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_13 , у супроводі його матері ОСОБА_7 .

Нотаріус ОСОБА_14 , будучи введеною в оману невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка діяла спільно та узгоджено з ОСОБА_7 , погодилась нотаріально посвідчити заяву від імені особи, яка видавала себе за ОСОБА_9 . У цей же день, нотаріус ОСОБА_14 підготувала на прохання невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка діяла спільно та узгоджено з ОСОБА_7 , завідомо неправдивий для двох останніх осіб офіційний документ - заяву, в яку були внесені завідомо неправдиві відомості, про те, що ОСОБА_9 надає згоду на тимчасові поїздки за кордон до Туреччини, Об`єднаних Арабських Еміратів його малолітнього сина ОСОБА_13 , в період з 01.01.2021 по 28.02.2021, у супроводі матері ОСОБА_7 .

Складена зазначена заява була надана нотаріусом невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка видавала себе за ОСОБА_9 , яка за попередньою змовою з ОСОБА_7 , підробила в ній підпис від імені ОСОБА_9 , тобто вчинила за попередньою змовою з ОСОБА_7 підроблення документа, який посвідчується нотаріусом, надає права на виїзд дитини за кордон, з метою його використання ОСОБА_7 при перетині державного кордону України з дитиною.

Вказана нотаріально посвідчена заява від 22.12.2020 зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 в реєстрі за № 2082 та видана невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка видавала себе за ОСОБА_9 , на бланку серії НОМЕР_1 . Одразу після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа, передала підроблену заяву - згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082 ОСОБА_7 , з метою використання як підстави для перетину державного кордону України малолітнього ОСОБА_13 в супроводі одного з батьків.

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується в підробленні офіційного документа, який посвідчується нотаріусом, який надає права, з метою використання його іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Також, ОСОБА_7 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа при наступних обставинах. ОСОБА_7 , після отримання в період з 22.12.2020 по 01.01.2021, від невстановленої досудовим розслідуванням особи завідомо підробленого для неї офіційного документу, заяви-згоди від 22.12.2020 зареєстрованої в реєстрі за № 2082, знаходячись на території Київської області та м. Києва, у невстановленому точно місці, вирішила умисно використати цей підроблений документ при перетині державного кордону України в аеропорту «Бориспіль» за адресою: АДРЕСА_4 , для вильоту за кордон України рейсом № 491 «Київ-Стамбул» її сина ОСОБА_13 , з метою подальшого доставлення малолітнього сина до місця проживання її чоловіка ОСОБА_12 на території Російської Федерації.

При цьому ОСОБА_7 достовірно знала, що заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батько ОСОБА_9 не підписував, а відповідно не надавав свого дозволу на виїзд свого сина за кордон України. Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_7 01.01.2021 прибула разом зі своїм сином ОСОБА_13 до аеропорту «Бориспіль» за адресою: АДРЕСА_4 , де при перетині державного кордону України, під час проходження прикордонного контролю, о 08 год. 40 хв. надала інспектору паспортного контролю окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_15 , необхідні документи, що посвідчують свою особу і сина, та завідомо підроблений для неї документ - нотаріально посвідчену заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_13 .

При цьому, інспектор паспортного контролю ОКПП «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_15 не була обізнана про те, що в заяві-згоді від 22.12.2020 зареєстрованій в реєстрі за № 2082, підпис від імені ОСОБА_9 виконаний не останнім, а тому дозволила перетин малолітньому ОСОБА_13 державного кордону України у супроводі його матері ОСОБА_7 .

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному переправленні осіб через державний кордон України при наступних обставинах. ОСОБА_7 , після отримання в період з 22.12.2020 по 01.01.2021, від невстановленої досудовим розслідуванням особи завідомо підробленого для неї офіційного документу, заяви-згоди від 22.12.2020 зареєстрованої в нотаріальному реєстрі за № 2082, знаходячись на території Київської області та м. Києва, у невстановленому точно місці, вирішила умисно використати цей підроблений документ при перетині державного кордону України в аеропорту «Бориспіль» за адресою: АДРЕСА_4 , для вильоту рейсом № 491 «Київ-Стамбул», з метою незаконного переправлення свого сина ОСОБА_13 через державний кордон України, а в подальшому до місця проживання її чоловіка ОСОБА_12 на території Російської Федерації. При цьому ОСОБА_7 достовірно знала, що заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за № 2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_13 його батько ОСОБА_9 не підписував, а відповідно не надавав свого дозволу на виїзд свого сина за кордон України.

Також ОСОБА_7 була достовірно обізнана про те, що відповідно до п. 4. Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_7 01.01.2021 прибула разом з своїм сином ОСОБА_13 до аеропорту «Бориспіль» за адресою: АДРЕСА_4 , де при перетині державного кордону України, під час проходження прикордонного контролю, о 08 год. 40 хв. надала інспектору паспортного контролю окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_15 , необхідні документи, що посвідчують свою особу і сина, та завідомо підроблений для неї документ - нотаріально посвідчену заяву-згоду від 22.12.2020 зареєстровану в реєстрі за №2082, на тимчасову поїздку за кордон малолітнього ОСОБА_13 , з метою незаконного переправлення останнього через державний кордон України, тобто без згоди батька ОСОБА_9 , а в подальшому до місця проживання її чоловіка ОСОБА_12 на території Російської Федерації.

При цьому, інспектор паспортного контролю ОКПП «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_15 не була обізнана про те, що в заяві-згоді від 22.12.2020 зареєстрованій в реєстрі за №2082, підпис від імені ОСОБА_9 виконаний не останнім, а тому дозволила перетин малолітньому ОСОБА_13 державного кордону України у супроводі його матері ОСОБА_7 . За неведених обставин ОСОБА_7 незаконно переправила малолітнього ОСОБА_13 через державний кордон України та вилетіла з ним літаком 01.01.2021 до Турецької Республіки, а в подальшому незаконно переправила ОСОБА_13 до Російської Федерації.

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставин кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою та призначити покарання за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 1 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підтсаві ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. Застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Також, просить дослідити письмові докази, повторно допитати потерпілого та обвинувачену.

Зазначає, що висновки, викладені у вироку не грунтуються на належних та допустимих доказах, досліджених під час судового розгляду справи.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_16 просить вирок суду першої інстнації скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною та призначити їй покарання за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 1 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підтсаві ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. Застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Мотивуючи свої вимоги вказує на допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що судом не надано оцінки суперечностям в показаннях обвинуваченої ОСОБА_7 , натомість показання потерпілого до уваги взято не було. Також, вказує, що судом не враховано наявність суперечностей та розбіжності у показаннях свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 .

На думку захисника, висновки суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_7 спростовуються доказами дослідженими під час судового розгляду.

В доповненнях до апеляційної скарги представник потерпілого - адвокат ОСОБА_10 звертає увагу на те, що судом у вироку зазначено, що стороною обвинувачення не було доведено ту обставину, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою, разом з тим, не навівши належних мотивів свого рішення, судом зазначено, що ОСОБА_7 слід виправдати, оскільки не доведено, що в її діянні є склад кримінальних правопорушень, тобто вказано зовсім іншу підставу для виправдання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги, пояснення потерпілого та його представників на підтримку вимог поданих апеляційних скарг, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, із наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Частиною 1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 23 КПК України - суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити всі докази по справі: допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи по справі. Тільки після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку, обґрунтовуючи свої висновки.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Однак, суд першої інстанції, виправдавши ОСОБА_7 вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався та дійшов передчасних висновків про її невинуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з їх доводами про те, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Як слідує з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції зазначено, що стороною обвинувачення не подано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України ч. 1 ст. 332 КК України.

Проте, такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними та помилковими, такими, що не грунтуються на зібраних органом досудового розслідування доказах.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 стороною обвинувачення до суду було надано наступні докази: витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000105 від 18.01.2021; витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000105; витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000105 від 18.01.2021; постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 11.06.2021 в одне провадження; рапорт прокурора від 29.10.2021 про виявлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 358 КК України; витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000102 від 29.10.2021; постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 29.10.2021; супровідний листом від 28.09.2021 № 7/316; протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення про те, що 22.12.2020 не встановлена особа спільно з ОСОБА_7 підробили заяву про дозвіл на вивезення його сина ОСОБА_18 за кордон; заяву потерпілого ОСОБА_9 від 28.10.2021; протокол огляду документів від 29.10.2021: копії паспорта ОСОБА_7 ; копії листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 ; копію заяви та пояснення ОСОБА_7 від 20.08.2021, до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради; копію заяви ОСОБА_7 від 16.06.2021, до Дарницького УП ГУНП у м. Києві; протокол огляду від 25.01.2021, відповідно до якого слідчий оглянув ноутбук марки «Gateway» серійний № NXY1MAA81601; копію паспорта малолітнього ОСОБА_13 для виїзду за кордон; копію паспорта ОСОБА_7 ; довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 ; фотознімки паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_7 ; фотознімки паспорта громадянина України ОСОБА_9 ; фотознімок ІПН ОСОБА_9 ; запит слідчого від 18.01.2021 № 105/125/54/08-2021 та відповіддь Солом`янського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.01.2021 №228/21.11-08, встановлено наявність актового запису про шлюб відносно громадянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Російської Федерації ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного 10.12.2020 за № 2051; запит слідчого від 18.01.2021 № 105/125/54/08-2021 адресованому начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 ; відповіддь на запит від 21.01.2021 № 28/462 з долученям диску, відповідно якого надано копію відеозапису з відеокамер спостереження від 01.01.2021 щодо проходження прикордонного контролю в напрямку «Відліт» рейс № 491 «Київ-Стамбул» громадянки ОСОБА_19 та громадянина ОСОБА_20 ; протокол огляду речей від 04.05.2021, відповідно якого слідчим оглянутий диск наданий ОКПП Київ Державної прикордонної служби України та встановлено, що ОСОБА_7 разом з дитиною ОСОБА_13 пройшла паспортний контроль Державної прикордонної служби України в аеропорту « ІНФОРМАЦІЯ_6 » о 08 год. 41 хв. 01.01.2021; запит прокурора до ІНФОРМАЦІЯ_7 від 20.10.2021 №51-4113 вих.21; відповіддь на запит від 27.10.2021 № 91-41886/0/15-21, про те, що ОСОБА_19 , перетнула державний кордон України 01.01.2021 через пункт пропуску «Бориспіль-D» на підставі документу FF397947 в напрямку «виїзд» авіарейсом № 491 Київ-Стамбул; ОСОБА_21 (дитина), ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетнув державний кордон України 01.01.2021 через пункт пропуску «Бориспіль-D» на підставі документу FV140137 в напрямку «виїзд» авіарейсом № 491 Київ-Стамбул, на підставі згоди батька (номер документу НОМЕР_1 ); протокол тимчасового доступу до речей і документів від 21.01.2021; протокол огляду документів від 26.12.2021 які вилучені слідчим під час виїмки 21.01.2021 у приватного нотаріуса ОСОБА_14 ; постанову слідчого про визнання речовими доказами; запит слідчого потерпілому ОСОБА_9 від 21.01.2021 про надання документів із зразком підпису; відповідь ОСОБА_9 на запит від 21.01.2021; розписку ОСОБА_9 про отримання раніше наданих документів; постанову про відібрання зразків почерку та підпису у ОСОБА_9 для проведення експертизи від 21.01.2021; протокол вилучення (відібрання) зразків почерку та підпису у ОСОБА_9 від 21.01.2021; зразки почерку та підпису ОСОБА_9 ; постанову про призначення почеркознавчої експертизи від 21.01.2021; запит прокурора від 11.10.2021 № 51-3963 вих.21, про надання копії висновку експерта у зв`язку з втратою оригіналу висновку експерта від 27.01.2021 № СЕ-19/111-21/3049-ПЧ з кримінального провадження; супровідний лист від 13.10.2021 №19/111/4-53410-2021, про направлення завіреної копія другого примірника експертизи; копію супровідного листа від 27.01.2021 № 19/111/17-3/4042, про те що висновок експерта надсилався слідчому раніше; копією довідки про витрати на проведення експертизи від 27.01.2021;висновок експерта від 27.01.2021 № СЕ-19/111-21/3049-ПЧ, відповідно якого підпис від імені ОСОБА_9 , в заяві від імені ОСОБА_9 виданої 22.12.2020 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_13 , в супроводі його матері ОСОБА_7 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованої реєстрі за №2082 виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою; рукописний запис від імені ОСОБА_9 , в заяві від імені ОСОБА_9 виданої 22.12.2020 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_13 , в супроводі його матері ОСОБА_7 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованої реєстрі за № 2082 виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою; заяву потерпілого ОСОБА_9 про надання доказів від 15.12.2021, з додатками; протокол огляду документів та речей від 15.12.2021,; копію заяви ОСОБА_9 про недопущення перетину кордону України та в`їзду дитини ( ОСОБА_13 ) на тимчасову окуповану територію України від 22.10.2020; копію відповіді Державної прикордонної служби України від 03.11.2020 № 23/Л-14175; копію листа адвоката ОСОБА_22 ; копію відповіді на лист адвоката ОСОБА_22 - лист адвоката ОСОБА_23 про те, що ОСОБА_9 відмовляє ОСОБА_7 у перетині державного кордону України їх спільному сину ОСОБА_13 ; копію листа Державної прикордонної служби України від 22.09.2021 № 91-36753/0/15-21вих., з відомостями про перетин державного кордону України ОСОБА_7 ; копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №752/6099/20; копію договору від 20.08.2020 щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків; скріншоти переписки з ОСОБА_7 за січень 2021 року відповідно яких він дізнався від колишньої дружини, що вона вивезла його дитину до Російської Федерації; заяву потерпілого ОСОБА_9 про надання доказів від 15.12.2021, з додатками; протокол огляду документів та речей від 15.12.2021; скріншот переписки з адвокатом ОСОБА_7 . ОСОБА_24 за січень 2021 року; копію мирової угоди (складеної російською мовою) за 2021 рік; постанову про визнання речовим доказом від 15.12.2021; заяву потерпілого ОСОБА_9 від 20.12.2021; флеш накопичувач з відео файлами; протокол огляду речей від 20.12.2021; носій інформації; клопотання адвоката ОСОБА_23 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 про долучення доказів; завірену копію листа адвоката ОСОБА_22 ; постанову про виділення матеріалів досудового розслідування від 28.12.2021; витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001660 від 28.12.2021, датованим 28.12.2021; копію аудіозапису під назвою « AUDIO-2023 -02-14-13-14-30»; роздруківку фотознімку екрану переписки з « ОСОБА_25 »; роздруківку фотознімку екрану переписки з « ОСОБА_26 »; копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року по справі № 752/6099/20; заяву від імені ОСОБА_9 видану 15.03.2021 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_13 .

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 94, 374 КПК України , не надав належної оцінки наведеним доказам з огляду на їх сукупність та взаємозв`язок, окремі з них залишив без оцінки, не врахував характер вчинених кримінальних правопорушень та обставини їх вчинення, що потребували більш детального аналізу та оцінки непрямих доказів кримінального провадження, перевірки достовірності та допустимості інших доказів, та дійшов передчасних висновків про необхідність виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає слушними і доводи апеляційних скарг про те, що місцевим судом в повній мірі не надано належної оцінки показанням обвинуваченої ОСОБА_27 в сукупності з показаннями потерпілого ОСОБА_9 , а також наявними письмовими доказами, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Також, колегія суддів вважає слушними посилання представників потерпілого на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Так, судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного вироку зроблений висновок про те, що в ході розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено ту обставину, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою, разом з тим, судом зазначено, що ОСОБА_7 слід виправдати, оскільки не доведено, що в її діянні є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 358 КК Украї ч. 1 ст. 332 КК України - тобто вказано зовсім іншу підставу для виправдань. В той же час, в резолютивній частині вироку відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції взагалі не зазначено підстави її виправдання.

Таким чином, суд у вироку некоректно виклав підстави для виправдання обвинуваченої. В мотивувальній частині вироку суд вказав про недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою, але підставою для виправдання суд зазначив недоведеність в її діянні складу кримінальних правопорушень.

Отже, суд зазначив дві самостійні підстави для виправдання особи, які не можуть бути одночасно застосовані у виправдувальному вироку, що суперечить вимогам ст.373 КПК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, не розглянув та не надав оцінки версії сторони обвинувачення, всупереч вимог ст.ст. 370, 374, 412 КПК України, в частині надання оцінки доказам, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає скасуванню. Дані порушення не можуть бути усунені апеляційним судом в ході апеляційного розгляду, а тому відповідно до вимог ст.9, ч.1 ст.412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи поданих апеляційних скарг, дати відповідну оцінку доказам, виклавши їх у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

За таких обставин вирок місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого - задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченої за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: