справа № 208/7485/24
№ провадження 1-кп/208/484/24
ВИРОК

Іменем України

08 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши справу кримінального провадження № 0000630, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, офіційно не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

О 16.35 годині 21.05.2024 року, ОСОБА_4 проходив біля буд. АДРЕСА_2 , де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , у якого на плечі знаходилась сумка із майном.

Реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення у Калашніка зазначеної сумки із її вмістом, ОСОБА_8 діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, прослідував за потерпілим у під`їзд будинку АДРЕСА_2 , де підійшов до того ззаду, та рукою зірвав з його плеча сумку наплічну чорного кольору, в якій знаходились мобільний телефон «Vivo V21 (V2066)» вартістю 6 164,75 грн., та банківська карта АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_1 .

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та отримав реальну можливість розпоряджатись викраденим майном, тобто довів свій протиправний умисел до кінця, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди у розмірі вартості мобільного пристрою.

Зазначені умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Відповідно до Закону України «Про інформацію», Закону України «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку, і таким чином платіжні картки є різновидом офіційних документів.

ОСОБА_8 , вчинивши о 16.35 годині 21.05.2024 року, в районі АДРЕСА_1 , грабіж відносно ОСОБА_7 , у відкрито викраденій ним сумки з майном потерпілого, виявив належну останньому банківську карту АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_1 , після чого реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, направлений на заволодіння нею, усвідомлюючи те, що здійснює протиправне вилучення офіційного документу банківської карти, з метою подальшого викрадення грошових коштів з банківського рахунку останнього, тобто з корисливого мотиву, її викрав.

Утримуючи при собі вищевказаний офіційний документ, ОСОБА_8 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, в подальшому вчинивши протиправні дії по заволодінню грошовими коштами ОСОБА_9 .

Зазначені протиправні умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані як викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, обставини його скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений пояснив суду, що з потерпілим він раніше не знайомий. В зазначеному в обвинуваченні місці, в зазначений в обвинуваченні час, проходив по АДРЕСА_1 , яка розташована неподалік місця його мешкання. В цей період часу у нього в житті був складний період. Його родичі та дружина, померли. Залишившись на самоті з матір`ю похилого віку, став зловживати спиртним, і багато чого не пам`ятає з цього періоду свого життя. Дійсно, побачивши потерпілого, вибрав того як об`єкт свого злочинного посягання. Чому сама вирішив відкрито викрасти майно саме у ОСОБА_9 , пояснити не може. Він прослідував за потерпілим до під`їзду, де зайшовши за ним, на сходах зірвав у того з плеча сумку та втік. В сумці виявив мобільний телефон, який вирішив залишити собі в користуванні. Також виявив банківську картку, та розуміючи, що може її використати для викрадення грошей потерпілого, шляхом безконтактного доступу в магазинах міста, здійснив за її допомогою покупки.

Свою вину визнає повністю та щиро кається у скоєному, осуджує свою поведінку та готовий понести покарання.

З початку повномасштабної війни, він звертався до військомату з приводу своєї мобілізації, але йому було відмовлено. Після засудження та набрання вироком законної сили, має намір знов звернутись з клопотанням про зарахування його до ЗСУ.

Враховуючи клопотання ОСОБА_8 про недоцільність дослідження у судовому засіданні доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку.

Аналізуючи викладене за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та визначеного обсягу доказів на їх підтвердження, керуючись законом, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає визнання ним своєї вини та щире каяття, осуд своєї поведінки.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Визначати якісь інші обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не має права, так як це погіршить становище ОСОБА_8 .

Посилання обвинуваченого на вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння суд не може визнавати обставиною, яка обтяжує його покарання, так як об`єктивних даних про це матеріали справи не містять, такі обставини в обвинувальному акті не зазначені.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, що вчинила злочин, має бути призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» та у справі «Фрізен проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним»

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи»

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при його призначенні.

Вид покарання за злочин передбачений ст. 186 ч.4 КК України визначений законодавством безальтернативно - у виді позбавлення волі, і за відсутністю обставин передбачених ст. 69, 69-1 КК України, саме такий його вид судом і застосовується.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких корисливих злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скарг на його поведінку у побуті не надходило, враховує обставини які пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Потерпіла сторона претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, майнова шкода частково відшкодована шляхом повернення мобільного пристрою.

Обвинувачення ОСОБА_8 в частині крадіжки грошей з банківського рахунку потерпілого, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність цього діяння.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, роль якої як мети покарання є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Враховуючи викладене, принцип індивідуалізації покарання, позицію державного обвинувачення, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо шляхом призначення йому остаточного покарання у виді позбавлення волі, встановленої в мінімальному розмірі встановленому санкцією ст. 186 ч.4 КК України.

На думку суду, призначення обвинуваченому такої міри покарання є законним, справедливим та цілком достатнім для подальшого його виправлення та попередження вчиненням нового злочину.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судової експертизи, згідно ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов по справі не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття ОСОБА_4 призначеного покарання, рахувати з моменту його затримання, з 27.06.2024 року

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової експертизи у сумі 200 гривень.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Vivo V21 (V2066)», який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , знявши арешт з майна, залишити у власника, штани та футболку ОСОБА_4 , повернути останньому.

. До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити раніше обраний тримання під вартою.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1