Справа № 932/2659/24
Провадження № 1-кп/932/208/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

з участю

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого (в режимі відеоконференції): ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001814 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого: АДРЕСА_1 ,-

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.2 ст.367 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 367, ч.2 ст. 191 КК України.

Захисником адвокатом ОСОБА_4 до суду подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. В обґрунтування клопотання, захисник зазначив, що обвинувальний акт від 26.03.2024 року не відповідає статусу офіційного документа, оскільки всупереч ст.358 КК України не містить відтиску печатки Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра Дніпропетровської області. Також обвинувачений ОСОБА_6 не отримував реєстру матеріалів досудового розслідування, всупереч ч.1 ст. 293 КПК України. Крім того, орган досудового розслідування не встановив дату, час та місце вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 ; не перевірено анкетні дані обвинуваченого, а саме місце його мешкання; у реєстрі матеріалів досудового слідства відсутні реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; обвинувальний акт повністю дублює повідомлення про підозру, що є недопустимим. Також, обвинувальний акт не містить чіткого формулювання обвинувачення, й тим самим позбавляє обвинуваченого належним чином здійснювати свій захист.

Захисник в підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам визначеним статтею 291 КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти повернення обвинувального акту, оскільки підстави, визначені статтею 291 КПК України, для повернення обвинувального акту відсутні. Вказав, що доводи сторони захисту зазначені в клопотанні є безпідставними, а обвинувальний акт містить належне та зрозуміле формулювання щодо обвинуваченого.

Представник потерпілого ОСОБА_5 просив відмовити в задоволені клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Вислухавши думку учасників процесу, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

При цьому, обов`язкові відомості, які повинен містити в собі обвинувальний акт, визначені в ч. 2 ст. 291 КПК України, а перелік обов`язкових додатків до нього в ч. 4 цієї ж норми закону, серед яких є розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Зазначена вимога кримінального процесуального закону дає підстави суду для перевірки дотримання прокурором вимог ст. 293 КПК України, з урахуванням вимог ст. 42 КПК України та є гарантією права на захист обвинуваченого під час судового провадження.

Окрім цього, відповідно до чинного законодавства, у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ( рішення ЄСПЛ «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення, стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Так, пунктом 5 ч.2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, як вбачається з обвинувального акту, фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення чітко не визначені, формулювання обвинувачення є неконкретним та незрозумілим.

Так, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 , на підставі договору від 26.10.2021 року з ГУНП в Дніпропетровській області, надавав послуги з технічного нагляду за виконанням будівельних робіт по капітальному ремонту приміщень адмінбудівлі ВП АДРЕСА_2 , та будучі службовою особою , у невстановленому в ході досудового розслідування дату, місці та часі, отримував для перевірки та прийняття акти №№1,2, б/н виконаних будівельних робіт і діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, маючи реальну можливість виконати належним чином свої службові обов`язки в частині технічного нагляду, через несумлінне ставлення до них, не дотримуючись покладених на нього обов`язків в частині контролю за відповідністю обсягів та об`ємів, термінів та якості, затвердженої проектно- кошторисній документації, не перевірив відповідність обсягів та виду фактично виконаних робіт на об`єкті із відомостями, зазначеними в акті, не повернув підряднику для усунення недоліків, а підписав ці акти та завірив печаткою, тим самим підтвердив факт виконання усього обсягу робіт і передав даний акт директору підрядника ОСОБА_8 для підпису, що стало підставою для перерахування на рахунок ПП «Архітектурні та інженерні рішення» ІНФОРМАЦІЯ_2 , 30 гривень, 01.12.2021 1 069 561, 81 гривень, 14.12.2021 року- 1 203 353,00 гривень, 20.12.2021 року 256 966 гривень 89 копійок.

Дані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.367 КК України, що виразилися у службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинили тяжкі наслідки.

Потім, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, маючи корисливий умисел на привласнення грошових коштів держбюджету, будучи достовірно обізнаним про не виконання ним умов договору від 26.10.2021 року, усвідомлюючи характер своїх дій, бажаючи їх настання, склав акт від 21.12.2021 року про надання послуг за грудень 2021 року щодо здійснення технічного нагляду за капітальним ремонтом приміщень адмінбудівлі ВП №7, однак фактично таких послуг не надавав. Даний акт, який надав до ГУНП в Дніпропетровській області, внаслідок чого було перераховано 35 869 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

Дані умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.191 КК України, що виразились привласненні майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Вищенаведені фактичні обставини справи, формулювання обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України та ч.2 ст.191 КК України, є незрозумілим.

Так, дії ОСОБА_6 щодо перевірки актів на відповідність обсягів та виду фактично виконаних робіт на об`єкті, кваліфіковані за ч. 2 ст. 367 КК України тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків, тобто з суб`єктивної сторони здійснені у необережній формі вини.

В той же час, при кваліфікації дій за ст. 191 КК України, сторона обвинувачення вказує про наявність в діях ОСОБА_6 прямого умислу на вчинення злочину, прямо вказуючи, що ОСОБА_6 був достовірно обізнаним про не виконання ним умов договору від 26.10.2021 року й не надавав послуг щодо здійснення технічного нагляду за капітальним ремонтом приміщень адмінбудівлі ВП №7.

Тобто, висунуте обвинувачення щодо фактичних обставин справи, формулювання обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України та ч.2 ст.191 КК України, самовиключає одне одного, в тому числі з суб`єктивної сторони вчинених правопорушень, а тому доводи сторони захисту в цій частині є слушними.

Також, п. 7 ч.2 ст.291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Однак, даний обвинувальний акт за своїм змістом містить невідповідності та протиріччя щодо завданої шкоди внаслідок кримінального правопорушення.

Так обвинувальний акт зазначає, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 службових обов`язків державному бюджету спричинено збитки на суму 452 651,78 гривен.

Однак, представник установи щодо встановлених збитків держбюджету, не заявлений, а вказано потерпілим ГУНП в Дніпропетровській області.

Також, за ч. 2 ст. 367 КК України визначено про настання тяжких наслідків і потерпілим у даному провадженні вказано ГУНП в Дніпропетровській області. Однак, зміст обвинувального акту взагалі не містить інформації про те, що збитки були спричинені саме ГУНП в Дніпропетровській області і в якому розмірі .

Розмір тяжких наслідків за ч.2 ст.367 КК України вказаний як 452 651,78 гривень.

Однак, з яких сум складається даний збиток, і в наслідок яких саме дій вони завдані, теж не зрозуміло, а тому доводи сторони захисту в цій частині також є слушними.

Також, висунуте обвинувачення за ч.2 ст. 367 КК України, констатує, що за актом №1 за листопад 2021 року, вказує, що внаслідок недбалих дій ОСОБА_6 , який не перевірив акт й підписав, що стало підставою для перерахування ГУНП коштів в сумі 468 118, 30 гривень. При цьому зазначено, що в акті було завищено вартість виконаних будівельних робіт на суму 4090, 59 гривень.

За актом №2 за грудень 2021 року, внаслідок аналогічних дій ОСОБА_6 перераховано 1 069 561, 81 гривень, при цьому цим актом завищена вартість виконаних будівельних робіт на 29 203,31 гривень.

За актом б/н за грудень 2021 року, внаслідок аналогічних дій ОСОБА_6 перераховано 1 203 353, 00 гривень, при цьому цим актом завищена вартість виконаних будівельних робіт на 297 103,12 гривень.

За актом б/н за грудень 2021 року від 2012.2021, внаслідок аналогічних дій ОСОБА_6 перераховано 256 966,89 гривень, при цьому цим актом завищена вартість виконаних будівельних робіт на 38 664, 59 гривень.

Тобто, за змістом обвинувального акту за ч.2 ст.367 КК України випливає, що сума завищеної вартості виконаних робіт складає 4 090,59 гривень, 29 203,32 гривні, 297 103,12 гривні, 38 664, 59 гривень, що в загальній сумі складає 369 061,62 гривні, а не 452 651, 78 гривень, як вказано в обвинувальному акті, й тим самим не відповідає розміру майнової шкоди як за ч.2 ст. 367 КК України, так і в загальній сумі зазначеній обвинувальному акті 488 520, 78 гривень.

Крім того, при викладі фактичних обставин інкримінованого злочину ОСОБА_6 за ч.2 ст.191 КК України, формулювання даного обвинувачення, всупереч вимог п.п.5, 7 ч.2 ст.291 КПК України відсутні відомості про те, чи була внаслідок цих дій завдана шкода, в якому розмірі та кому саме,хоча це є обов`язковим, оскільки ч.2 ст.191 КК України злочин з матеріальним складом і обвинуваченому інкримінується саме привласнення чужого майна.

Тобто, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими в обвинувальному акту, містять явні суперечності.

Крім цього, суд погоджується з доводами захисника про неправильне визначення місця мешкання обвинуваченого, однак, зазначає, що вказана обставина не є такою, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, оскільки обвинувачений викликався і присутній у підготовчому судовому засіданні, а повернення обвинувального акту з цих підстав суперечить засадам кримінального судочинства та є порушенням вимог ч.1 ст. 21 КПК України, згідно якої кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення його справи в розумні строки.

Таким чином, вищезазначене свідчить про не відповідність обвинувального акту вимогам п.п. 3,5,7 ч.2 ст.291 КПК України, внаслідок чого він підлягає поверненню прокурору, оскільки як би не вбачав прокурор фактичні обставини справи, викладаючи їх в обвинувальному акті, він повинен формулювати обвинувачення керуючись і положенням КК України, тобто і матеріальним законом та не допускати спрощень та суперечностей у викладені цих обставин.

Крім того, у відповідності до кримінально- процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті, але тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в порушення норм кримінального процесуального законодавства України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обвинувачений акт відносно ОСОБА_6 складено суперечливо, незрозуміло, неконкретно, і є важким для сприйняття, а тому підлягає поверненню.

Доводи сторони захисту щодо відсутності печатки на затвердженому прокурором обвинувальному акті, відсутності реквізитів процесуальних рішень в реєстрі, дублювання в обвинувальному акті повідомлення про підозру, судом не приймається, оскільки , в розумінні ст.291 КПК України, це не є підставою повернення обвинувального акту прокурору.

Також сторона захисту вказала, що орган досудового розслідування не встановив дату, час та місце вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 . Однак, дані доводи сторони захисту, як підстава повернення обвинувального акту, судом не приймаються, оскільки зміст висунутого обвинувачення містить посилання про те, що дані про час, місце та дату вчинених дій, невстановлені досудовим слідством, а тому при викладенні в такому сенсі цих даних, це не є підставою для повернення обвинувального акту у відповідності до ст. 291 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо неотримання обвинуваченим Реєстру матеріалів, судом не приймається, оскільки відповідно до розписки на а.с.30, обвинувачений 26.03.2024 року отримав копії обвинувального акту та реєстру.

Керуючись, ст. ст. 291, 314-316, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути прокурору обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001814 відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 191, ч.2 ст. 367 КК України, у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

На ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1