ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Індустріального районного суду м.Дніпропетровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 21 квітня 2021 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Лиман Донецької області, громадянина України, одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб немаючого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2021 року рядового поліції ОСОБА_6 відповідно до наказу № 140о/с т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції України в Донецькій області ОСОБА_7 призначено на посаду помічника дільничного офіцера поліції сектору гтревенції відділу поліції №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

20 січня 2021 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 відповідно до наказу № 42о/с начальника Головного управління Національної поліції України в Донецькій області ОСОБА_9 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський є представником органу виконавчої влади, який повинен служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидіяти злочинності, підтримувати публічну безпеку і порядок.

Згідно зі ст.62 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання покладених на поліцію повноважень поліцейський є представником держави, а його законні вимоги є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Таким чином, поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відповідно до примітки 1 ст.364 Кримінального кодексу України є службовими особами, які постійно здійснюють функції представника влади.

21 квітня 2021 року приблизно о 09 годині 11 хвилин помічником ільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області рядовим поліції ОСОБА_6 та інспектором сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № З Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області страшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 перебуваючи на маршруті патрулювання у складі наряду «ГРПП №2» на службовому автомобілі «Renault Duster» державний номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 було зупинено автомобіль ВАЗ 21130 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю на причепі, який був приєднаний до автомобілю номерного знаку.

Після чого, рядовий поліції ОСОБА_6 та старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , вийшли із службового автомобіля та підійшли до автомобіля ОСОБА_4 . При цьому, вбачаючи в діях ОСОБА_4 ознаки адміністративного правопорушення, поліцейський ОСОБА_6 висунув ОСОБА_4 вимогу пред`явити посвідчення на право керування транспортним засобом, а також поліс обов`язкового страхування. Під час перевірки полісу обов`язкового страхування було встановлено, що в нього вийшов строк дії. Також було встановлено, що ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом був не пристебнутий ременем безпеки. Таким чином ОСОБА_4 порушив п.п.2.3.в, 31.3.в та 2.1.Г Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 та ч.6 ст.121 КУпАП.

В ході бесіди ОСОБА_4 почувши, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали та його буде притягнуто до відповідальності, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи відповідальність за скоєне ним адміністративне правопорушення, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на пропозицію неправомірної вигоди службовій особі у виді грошових коштів, а саме працівникам поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які відповідно до примітки ст.364 КК України, є службовими особами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись на вищевказаному місці, діючи умисно, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за пропозицію, обіцянку та надання неправомірної вигоди службовій особі, тобто працівникам поліції, протиправно, бажаючи уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним правопорушення передбачені ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 та ч.6 ст.121 КУпАП, в особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, неодноразово висловив працівникам поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_8 пропозицію надання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 200 гривень за укриття пакту виявлення адміністративного правопорушення, з використанням наданого поліцейським службового становища, на що останні відповіли категоричною відмовою.

Після чого, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що дії ОСОБА_4 очевидно свідчать про висловлення пропозиції неправомірної вигоди службовій особі, тобто наміру та готовність надати таку неправомірну вигоду службовій особі, керуючись у своїх діях чинним законодавством України, а саме: Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вказаного діяння, викликав слідчо-оперативну групу по лінії «102» для фіксації події кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення ним злочину, вказавши на час, місце, спосіб і мету їх вчинення.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, постанову щодо речових доказів та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились пропонуванні службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах ОСОБА_4 дій з використанням службового становища, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.369 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.369 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлено.

Підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, конкретних обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу. Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів судом не вирішується відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, оскільки вони суду не надавалися та судом не досліджувалися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100,124,370,373,374,376,394 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у дохід держави у розмірі тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1