Справа № 938/733/23
Провадження № 11-кп/4808/311/24
Категорія ч. 1 ст. 135 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретарів с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , на вирок Верховинського районного суду від 25.03.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.135 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого в присілку АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 135 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 ( один ) рік.

На підставі ст.75, ст.104 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 80400 (вісімдесят тисяч чотириста) гривень та матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на поховання в розмірі 4066,5 гривень (чотири тисячі шістдесят шість гривень 50 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 30976,08 гривень (тридцять тисяч дев`ятсот сімдесят шість тисяч гривень 08 копійок).

Згідно вироку, ОСОБА_10 завідомо залишив без допомоги особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.

23 жовтня 2022 року приблизно о 20 годині в умовах недостатньої видимості через темну пору доби неповнолітній ОСОБА_10 , не досягнувши віку, з якого може бути надано право на керування транспортними засобами категорії «В» відповідно до ст.15 Закону України «Про дорожній рух» в редакції від 16.06.2022 року, сів за кермо, запустив двигун автомобіля марки ВАЗ-21083 з реєстраційним номером НОМЕР_1 та, в порушення підпункту а пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (в редакції на 30.08.2022 року), виїхав на автомобільну дорогу.

Рухаючись автомобільною дорогою Р-24 Татарів Кам`янець-Подільський, водій ОСОБА_10 проїжджав неосвітлену ділянку проїзної частини автомобільної дороги з сухим дорожнім покриттям у с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області у напрямку до с. Татарів, яка має по одній смузі для руху транспортних засобів у протилежних напрямках, що розділені між собою лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.5 Правил дорожнього руху України.

У цей час на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння в лежачому положенні перпендикулярно відносно повздовжньої осі дороги знаходився житель с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області ОСОБА_12 , а в зустрічному напрямку рухався автомобіль марки AUDI-A6 з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_13 . Під час взаємного наближення транспортних засобів водій ОСОБА_10 побачив на своїй смузі руху перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_12 та вчинив на нього наїзд.

Після наїзду на ОСОБА_12 водій ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, а саме не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не вжив можливих заходів для надання йому домедичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не вчинив будь-яких дій для транспортування потерпілого до найближчого лікувального закладу, а завідомо залишив без допомоги потерпілого, який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, який настав унаслідок отриманих тілесних ушкоджень від наїзду автомобілем.

Порушуючи вимоги п. 2.10 розділу 2 Правил дорожнього руху, продовжуючи рух автомобілем марки ВАЗ-21083 з реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_10 залишив місце події.

У результаті наїзду вищевказаним автомобілем ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді спінального шоку важкого ступеня, що розвинувся внаслідок поєднаної травми голови (відкрита черепно-мозкова травма із переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами в м`які мозкові оболонки, забійними ранами волосистої частини голови, лівої скроневої ділянок лівої брови та лівої вилиці, верхньої губи та підборіддя, синець та садно лобної ділянки голови, синець верхньої повіки правого ока), шиї (закритий перелом п`ятого шийного хребця із ушкодженням шийного відділу спинного мозку), закриті переломи обох кісток лівої гомілки (спіралеподібний уламковий перелом верхньої третини лівої великогомілкової кістки та уламковий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки) від яких настала його смерть.

З вироком суду не погодився захисник та оскаржив його в апеляційному порядку в частині вирішення цивільного позову. В апеляційній скарзі ставиться вимога про зміну вироку в цій частині, оскільки суд першої інстанції стягуючи з обвинуваченого моральну шкоду на користь потерпілої в розмірі 80400 грн неправильно застосував ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Поза увагою суду залишився той факт, що за вказаним законом позов міг бути пред`явлений лише до МТСБУ, а в подальшому зазначена юридична особа могла звернутися з регресним позовом до обвинуваченого. Потерпіла не позбавлена права вимоги про отримання страхової виплати і на даний момент.

Таким чином, суд послався у вироку на зазначений Закон, проте не дотримався його вимог, стягнувши шкоду з обвинуваченого.

Крім того, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд мав виходити із засад розумності та виваженості. Оскільки суд встановив факт грубої необережності потерпілого ОСОБА_12 , то відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню.

Просить вирок змінити зменшивши суму на відшкодування моральної шкоди до 15000 грн.

Розгляд справи просить здійснювати без участі обвинуваченого та його захисника.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_14 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якому вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор, потерпіла та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника про неправильне застосування діючого законодавства при вирішенні цивільного позову, вони не спростовують висновків суду.

Так, правовідносини щодо відшкодування шкоді заподіяної ДТП врегульовані Цивільним кодексом та, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до постановою Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, зазначено, що «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_10 та факт заподіяння цим правопорушенням моральної шкоди потерпілій, сторонами кримінального провадження не оскаржено.

Що стосується визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції належним чином виклав свої мотиви. При цьому, для її розрахунку були враховані неповнолітній вік обвинуваченого, поведінку потерпілого, характер кримінального правопорушення, глибина душевних страждань потерпілої через втрату чоловіка та інші обставини, які є істотними для вирішення цивільного позову.

Апеляційний суд визнає, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам діючого законодавства, зокрема ст.23 ЦК України, та не вбачає підстав для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Верховинського районного суду від 25.03.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_4