ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/1065/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1887/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26 червня 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-14.02.2024 Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі,

засуджено за ч.1 ст.263 КК України на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано 1 місяць невідбутого покарання за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14.02.2024 та ОСОБА_7 визначено остаточне покарання - 5 років 3 місяці позбавлення волі.

Кримінальне провадження було розглянуто судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, 15 січня 2024 року, близько 18.00 годин, обвинувачений ОСОБА_7 , проходячи за магазином «Аврора» по АДРЕСА_3 , знайшов на землі паперовий пакет в середині з предметом схожим на гранату та не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, підняв його та поклав у ліву кишеню своєї куртки, таким чином придбав його та почав зберігати та переносити при собі.

15 січня 2024 року, о 19.01 год біля будинку АДРЕСА_4 , працівниками УПП в Харківської області ДПП зупинено обвинуваченого та в ході поверхневого огляду у нього виявлено предмет, схожий на гранату, якій в подальшому вилучено слідчим під час огляду місця події. Згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/121-24/1571-ВТХ від 24.01.2024 року, вилучений у обвинуваченого ОСОБА_7 предмет, схожий на гранату, є ручною гранатою НОМЕР_1 (з підривачем М213), промислового способу виготовлення та відноситься до категорії вибухових пристроїв (бойових припасів).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ставить питання про скасування вироку, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням кримінального закону, який підлягає застосуванню - ст.69-1 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Указав, що суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття; обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено; вину в інкримінованому злочині обвинувачений визнав в повному обсязі; матеріальної шкоди злочином, передбаченим ч.1 ст.263 КК України не завдано, і таким чином не має необхідності враховувати таку пом`якшуючу ознаку, як відшкодування завданих збитків, що дає право суду призначити покарання за правилами ст.69-1 КК України, яка вимагає призначити покарання, розмір якого не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті. Зауважив, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин, не зважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності: вказане кримінальне правопорушення він вчинив в ході розгляду Фрунзенським районним судом м.Харкова кримінального провадження стосовно нього за ч.4 ст.185 КК України і перебуваючи на іспитовому строку, призначеному за вироком Фрунзенським районним судом м.Харкова від 21.02.2023.Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України - 4 роки 8 місяців позбавлення волі, відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, приєднати частину невідбутого покарання за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14.02.2024, визначивши остаточне покарання - 6 років позбавлення волі.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу прокурора лише в частині застосування ст..69-1 КК України, заперечував проти збільшення остаточного строку покарання.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, позицію обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.

Відповідно до п.п.1, 2ч.1 ст.66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються:

1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину;

2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди;

Згідно вимог ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливою частиною КК України.

Зі змісту цієї норми закону слідує, що за наявності вищевказаних обставин, призначення покарання у розмірі, який не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини КК України - є обов`язковим.

Цих вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину визнав, щиро покаявся, і останню обставину визнано судом пом`якшуючою покарання.

Обтяжуючі покарання обставини - відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зменшити строк призначеного ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України покарання.

Санкція ч.1 ст.263 КК України передбачає максимальний вид покарання - позбавлення волі на строк до 7 років.

Дві третини строку покарання за ч.1 ст.263 КК України складає 4 рік 8 місяців позбавлення волі.

Що стосується доводів апеляційної скарги першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони також є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував цих вимог закону, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому покарання, розмір якого є явно несправедливим через м`якість.

Приймаючи таке рішення суд послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Однак суд залишив поза увагою, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин в ході розгляду Фрунзенським районним судом м.Харкова кримінального провадження стосовно нього за ч.4 ст.185 КК України і перебуваючи на іспитовому строку, призначеному за вироком Фрунзенським районним судом м.Харкова від 21.02.2023.

З огляду на наведене колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене покарання, за своїм розміром, необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і відповідно до вимог, передбачених п.2 ч.1 ст.420 КПК України ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 покарання відповідно до положень ст.ст.65, 69-1 КК України в межах, установлених у санкції ч.1 ст.263 КК України, з урахування тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідків і даних про особу обвинуваченого із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Із урахуванням положень ст.69-1 КК України призначити ОСОБА_7 розмір покарання за ч.1 ст.263 КК України - 4 роки 8 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, приєднати частину невідбутого покарання за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14.02.2024 та ОСОБА_7 визначити остаточне покарання - 5 років 4 місяці позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий:

Судді: