УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

у с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіально управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (далі - ТУ ДБР у м. Києві), щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що він 03.08.2024 поштовим зв`язком на адресу вказаного органу досудового розслідування направив заяву про вчинення службовими особами ГСУ СБ України, Офісу Генерального прокурора кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 372, ст. 111, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України.

Заява ТУ ДБР у м. Києві отримана 09.08.2024, однак на день подання скарги до слідчого судді відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР не внесені.

На думку заявника, вказане свідчить про бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування.

У зв`язку з цим заявник просив зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Києві внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення відповідно до заяви та розпочати розслідування.

У судовому засіданні заявник скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий ТУ ДБР у м. Києві, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, до суду також не прибув, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши ініціатора скарги, дослідивши скаргу, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 1 КК України завданням зазначеного нормативно-правового акту є правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначив, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Завданнями кримінального провадження у силу ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання наведеного завдання і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про кримінальне правопорушення, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян до кримінального процесу.

Згідно з ч.1 ст. 214 КПК слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затв. наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення, тобто обставини, що є достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення.

До ЄРДР серед іншого вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені у ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Наведений висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17.06.2020, відповідно до якого встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Також, відповідно до практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду, якщо не було події кримінального правопорушення або у діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато.

Таким чином, зазначений обов`язок слідчого не є абсолютним, оскільки наведені вище положення Закону покладають на слідчого обов`язок внести до Реєстру відомості про вчинене кримінальне правопорушення, тобто передбачене Кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Сукупність вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що до ЄРДР мають вноситися лише ті заяви чи повідомлення, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, не є виправданим здійснення досудового розслідування у тих випадках, коли безпосередньо з самої заяви не вбачається наявність хоча би загальних ознак кримінального правопорушення.

Отже, звертаючись до органу досудового розслідування чи прокуратури, особа у повідомленні про кримінальне правопорушення має навести чіткі обставини події, що є достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення.

Із заяви ОСОБА_3 вбачається, що останній зазначив про вчинення службовими особами ГСУ СБУ, Офісу Генерального прокурора кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 372, ст. 111, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України.

Так, ст. 372 КК передбачає відповідальність за притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, прокурором, яка згідно з п.14 ст. 3 КПК є стадією кримінального провадження, що починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, відповідальність за вказаною вище статтею настає у разі ухвалення виправдувального вироку або постановлення на стадії досудового розслідування рішення про закриття відповідного кримінального провадження з реабілітуючи підстав.

У той же час, викладені ОСОБА_3 у заяві про кримінальні правопорушення обставини не містять інформації щодо осіб, яким оголошена підозра у кримінальному провадженні, фігурантом якого є ОСОБА_4 .

Отже, будь-якї об`єктивнї відомостї щодо наявності у діях слідчого ГСУ СБУ та прокурора Офісу Генерального прокурора ознак кримінального правопорушення за ст. 372 КК відсутні.

Також, заявник наполягав, що під час розслідування кримінального провадження, учасником якого є ОСОБА_4 , слідчим та прокурормвчинені злочини, відповідальність за які передбачена ст. 111, 364, 365 КК.

Відповідно до статті 111 КК кримінальним правопорушенням є діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Стаття 364 КК передбачає кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби.

Також, згідно з ст. 365 КК кримінальність відповідальність передбачена за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Отже, заява гр. ОСОБА_3 про вчинені кримінальні правопорушення має містити посилання на обставини, що вказують на вчинення слідчим ГСУ СБУ та прокурором Офісу Генерального прокурора перелічених вище правопорушень під час розслідування кримінального провадження, учасником якого є гр. ОСОБА_4 .

У той же час, як зазначив ОСОБА_5 у своїй заяві від 01.08.2024, незаконні дії посадових осіб ГСУ СБУ та Офісу Генерального прокурора полягають у незаконному, на думку заявника, допиті ОСОБА_4 , оскільки така слідча дія здійснена з порушенням прав останнього.

Крім того, як зазначив заявник, проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 та застосовані у подальшому заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт вилученого у гр. ОСОБА_4 майна, свідчать про незаконні дії сторони обвинувачення.

Однак, слідчий суддя бере до уваги, що обставини, на встановленні яких наполягає заявник, ініціюючи порушення іншого кримінального провадження, спрямовані на з`ясування тих обставин, що підлягають встановленню під час досудового розслідування провадження, фігурантом якого є ОСОБА_4 .

Крім того, слідчий суддя враховує, що кримінальний процесуальний закон надає учасникам кримінального провадження право оскаржити незаконні дії, бездіяльність чи рішення сторони обвинувачення під час досудового розслідування до слідчого судді.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про відсутність у заяві ОСОБА_3 достатніх даних про вчинення слідчим ГСУ СБУ та прокурором Офісу Генерального прокурора кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 214, 303, 304, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 01.08.2024 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1