Справа № 947/4692/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , що погоджено з прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000142 від 10.03.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час загальної мобілізації на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з клопотанням погодженим із прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

В останній раз, згідно Указу Президента України від 06.05.2024 року № 271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час безперервно діє воєнний стан.

01.03.2022 відповідно до Указу президента України від 24.02.2022 № 69/2022 та набуття чинності Указу президента «Про загальну мобілізацію» та виконання вимог мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України № 32/321/501/13т солдата ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час загальної мобілізації та направлено для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 №49, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 .

Відтак, з 01.03.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу солдат ОСОБА_4 як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час загальної мобілізації та проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст . 9, 11, 16, 127 - 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 29.01.2023 о 08 год. 00 хв. самовільно залишив тимчасове місце служби військової частини НОМЕР_1 , яке дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точне розташування не вказується у зв`язку із введенням на території України воєнного стану), та ухилявся від проходження військової служби до 03.08.2024, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

03.08.2024 військовослужбовець ОСОБА_4 був затриманий на підставі ухвали слідчого суду про надання дозволу на затримання в рамках вищевказаного кримінального провадження.

05.08.2024 року Київським районним судом м. Одеси підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.08.2024 року включно.

Постановою керівника Одеської спеціалізованої прокуратури від 19.09.2024 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 28.10.2024 включно.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечували, зважаючи на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: матеріалами службового розслідування, допитом свідків, відповідями з медичних закладів охорони здоров`я про те. Що ОСОБА_4 не перебував в період сзч у закладах охорони здоров`я, Протоколом затримання.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню за № 0000142 від 10.03.2023 року відносно ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Оскільки, у кримінальному провадженні необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, а також розсекретити та долучити до матеріалів кримінального провадження відомості, отримані внаслідок проведення негласних слідчих ( розшукових ) дій.

Враховуючи зазначене, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

Зазначені ризики обґрунтовуються тим, що ОСОБА_4 може:

- ОСОБА_4 будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив вчинив новий умисний корисливий злочин. Усвідомлюючи, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від п`яти до восьми років підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

- ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні умисного тяжкого військового злочину, що пов`язаний із залишенням військової частини, вчиненного в умовах воєнного стану. Санкція статті відносить інкриміноване кримінальне правопорушення до тяжкого і передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років. Зазначений ризик суттєво підвищений внаслідок того, що відповідно до положень ст.ст.69,75 КК України, у разі визнання підозрюваного винним до нього неможливо буде застосувати звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також призначення більш м`якого покарання ніж передбачене законом. При цьому слідчий суддя враховує, тривалий час залишення військової частини, а також відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем досудового розслідування. Отже, зазначений ризик є надзвичайно високим.

- ОСОБА_4 може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, зокрема, у зв`язку з тим, що обгрунтовано підозрюється у тому, що будучі військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, допустив грубе порушення військової дисципліни, як одного із основних принципів будови Збройних Сил України. В той же час, самостійно до військової частини не з`явився та добровільно порушення дисципліни не припинив.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання слідчого судді запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків, відсутності міцних соціальних зв`язків та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи те, що ризики не зникли та продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно провести ряд процесуальних дій, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваному ОСОБА_4 строку тримання під вартою підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 184, 193, 194 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , що погоджено з прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000142 від 10.03.2023 року відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 27 жовтня 2024 року включно із можливістю внесення застави на умовах визначених в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2024 р.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1