Справа № 157/326/24
Провадження №1-кп/157/90/24
УХВАЛА

Іменем України

01 серпня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 січня 2024 року за № 0000062, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, військовослужбовець Збройних Сил України, призваний по мобілізації, не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

встановив:

До Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшов обвинувальний акт, що складений 21 лютого 2024 року старшим слідчим СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 та погоджений керівником Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . До обвинувального акта додані: реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки обвинуваченого та захисника про отримання копій обвинувального акта та копій реєстру матеріалів досудового розслідування, а також угода про визнання винуватості, що укладена між обвинуваченим та прокурором.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у незаконній порубці дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду, а саме у тому, що він в порушення вимог ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 69 лісового кодексу України від 21.01.1994 № 3853-Х11, ст. ст. 5, 38 Закону України «Про охорону природного навколишнього середовища» від 25.06.1991 № 1264-Х11, ст. 10 Закону України «Про рослинний світ» від 09.04.1999 № 591-Х1V ( в ред. від 17.03.2021), ст. ст. 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2007 № 761, 25.01.2024 близько 05 год 30 хв, перебуваючи у лісовому масиві Нуйнівського лісництва, що розташоване неподалік с. Залісся Камінь-Каширського району Волинської області, а саме у лісовому масиві виділу № 8 кварталу № 29 філії «Камінь-Каширське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч встановленому порядку заготівлі лісодеревини, незаконно, тобто без спеціального дозволу на використання лісових ресурсів, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, за допомогою бензопили марки «STIHL MS-230» з серійним номером 1А ^РА66- НОМЕР_1 , зрізав до ступеня припинення росту, відокремивши їх повністю від кореня, три сироростучих дерева породи сосна звичайна з діаметрами пнів 27 см, 35 см, 39 см, внаслідок чого, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», спричинив істотну шкоду державним інтересам в особі філії «Камінь-Каширське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та навколишньому природному середовищу на загальну суму 31259 гривень 65 копійок, яка у двадцять і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та відповідно до примітки ст. 246 КК України є істотною. В подальшому, ОСОБА_4 порізав тією ж бензопилою дані стовбури дерев на частини (11 сортиментів, загальною кубомасою 1,1 м.куб.), однак був виявлений на місці незаконної порубки працівниками поліції Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 246 КК України як незаконна порубка дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив зупинити судове провадження, проти чого не заперечив обвинувачений ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що останній призваний по мобілізації до Збройних Сил України та є військовослужбовцем.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні проти зупинення провадження заперечив і пояснив, що обвинувальний акт до суду надійшов з угодою про визнання винуватості, яка укладена між прокурором та обвинуваченим, останній з`явився до суду, і перешкод для розгляду кримінального провадження немає.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши документи щодо призову обвинуваченого для проходження військової служби, суд дійшов висновку, що судове провадження необхідно зупинити, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 335 КПК України у разі, якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, що вкотре продовжений Указом Президента України від 5 лютого 2024 року № 49/2024, який затверджений Законом України від 6 лютого 2024 року № 3584-IX «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

В надісланому на розгляд до суду обвинувальному акті зазначається, що обвинувачений ОСОБА_4 є не працевлаштований, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», Мобілізаційної директиви Головнокомандувачаа Збройних Сил України від 24.02.2022 № 32/321/501/13т, призваний 22.07.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час мобілізації.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до повідомлення начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 від 04 квітня 2024 року № 1843/5727, солдат ОСОБА_4 , навідник-оператор 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 3 механізованого батальйону з 29.10.2023 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 306 від 29.10.2023 вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Згідно з копією повідомлення т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 від 5 червня 2024 року № 101/5350, до відділу 29.10.2023 надійшло повідомлення про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_4 , і 14.02.2024 слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення № 0001359, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України (дезертирство).

Однак, у цьому кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 246 КК України між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 21 лютого 2024 року укладено угоду про визнання винуватості, у якій, поряд з іншим, сторони погодили звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, та контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 4 ст. 76 КК України встановлено, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Зазначена норма закону не містить винятків щодо порядку здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, і щодо засуджених військовослужбовців встановлено здійснення нагляду саме командирами військових частин.

Від обставини щодо місця перебування ОСОБА_4 , який є військовослужбовцем і призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та який не надав суду доказів правомірності свого перебування по місцю проживання, а не по місцю проходження військової служби, у подальшому залежатиме вирішення у тому числі і питання щодо відповідності угоди про визнання винуватості вимогам законодавства, визначення суб`єкта для здійснення нагляду за поведінкою обвинуваченого у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням та можливості виконання останнім у зв`язку з цим покладених на нього судом обов`язків.

Перебування обвинуваченого ОСОБА_4 , який призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, поза встановленим уповноваженими особами місцем проходження ним військової служби може за певних умов свідчити про неможливість виконання ним покладених судом обов`язків, у разі звільнення його від відбування покарання з випробуванням, та неможливість здійснення за останнім нагляду тим суб`єктом, який визначений ч. 4 ст. 76 КК України (щодо засудженого військовослужбовця - командиром військової частини).

Механізм здійснення контролю командирами (начальниками) військових частин (органів військового управління, військових навчальних закладів, установ, організацій) за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, визначено Порядком здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, що затверджений наказом Міністерства оборони України 17 вересня 2020 року № 337.

Пунктами 1 та 2 Розділу II зазначеного Порядку встановлено, що командир (начальник) військової частини (установи) є відповідальним за здійснення організації обліку військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням. Командир (начальник) військової частини (установи) має право своїм наказом визначити посадових осіб військової частини (установи), відповідальних за облік та формування особових справ військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням. Поставлення військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, на облік у військовій частині (установі) здійснюється в одноденний строк після отримання копії вироку суду, що набрав законної сили, засвідченого та скріпленого відповідною печаткою суду. Копія вироку суду може надаватися безпосередньо засудженим військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, його адвокатом чи надходити від суду або уповноваженого органу з питань пробації.

Підставою для поставлення військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, на облік у військовій частині (установі) є вирок суду, що набрав законної сили, та надійшов на адресу військової частини (установи) у визначений законодавством строк. У разі якщо у визначений законодавством строк копія вироку суду до військової частини (установи) не надійшла, проте командиру (начальнику) військової частини (установи) стало відомо про винесення судом та набрання законної сили вироком, яким підлеглого військовослужбовця засуджено та звільнено від відбування покарання з випробуванням, командир (начальник) звертається до відповідного суду з метою отримання копії такого вироку (п. 3 Розділу II Порядку).

Відповідно до п. 3 Розділу II Порядку, у разі якщо командиром (начальником) військової частини (установи) встановлено, що після винесення судом вироку, яким підлеглого військовослужбовця засуджено та звільнено від відбування покарання з випробуванням, останній відсутній у військовій частині (установі) він протягом трьох діб вживає заходів щодо встановлення причин його відсутності. Якщо зазначений військовослужбовець відсутній у військовій частині без поважних причин командир військової частини відповідно до статті 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, протягом робочого дня, письмово повідомляє орган прокуратури, територіальний орган Державного бюро розслідувань, начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням про наявність у діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення пов`язаного з ухиленням від проходження військової служби, передбаченого Кримінальним кодексом України. Після направлення повідомлення відповідно до частини першої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України командир військової частини повинен отримати від органу прокуратури, територіального органу Державного бюро розслідувань до якого було направлено повідомлення витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення відповідних відомостей.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на теперішній час про відсутність у військовий частині обвинуваченого ОСОБА_4 повідомлено відповідну військову службу правопорядку у Збройних Силах України, а також внесено слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення № 0001359, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України (дезертирство).

Розшук військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, які самовільно залишили військові частини або місце служби, здійснюється відповідно до Інструкції з організації взаємодії Збройних Сил України, правоохоронних органів та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, під час розшуку і затримання військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, які самовільно залишили військову частину або місце служби, затвердженої наказом Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України від 20 січня 2017 року № 31/дск/43/дск/33/дск/18/дск, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2017 року за № 212/30080 (ч. 3 Розділу II Порядку).

Згідно з п. 4 Розділу II Порядку, військовослужбовець, звільнений від відбування покарання з випробуванням, вважається поставленим на облік з дня реєстрації відповідного вироку суду у військовій частині (установі) та внесення відомостей про такого військовослужбовця до журналу обліку військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням (додаток 1).

З огляду на вищезазначене, твердження прокурора про те, що під час підготовчого судового засідання в ході вирішення питання про затвердження угоди про визнання винуватості до повноважень суду не належить вирішення питання про правомірність перебування обвинуваченого, який є військовослужбовцем і призваний по мобілізації, на особливий період, за зареєстрованим місцем проживання, та відсутність перешкод для розгляду судом кримінального провадження, яке надійшло до суду з угодою про визнання винуватості, є безпідставними.

У цьому конкретному випадку від питання, зокрема і місця перебування (проживання) обвинуваченого залежить те, чи відповідає укладена між сторонами угода вимогам КПК та/або закону, що має перевірити суд згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, і чи є законні підстави для її затвердження.

Частиною 7 ст. 474 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, поряд з іншим, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси, зокрема, інших осіб; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Згідно з ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

За змістом ст. 65 Конституції України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, обов`язком громадянина України військовослужбовця є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовця такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Із змісту укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди вбачається, що сторони погодили звільнити обвинуваченого від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням зокрема обов`язків періодично з`являтися на реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на уповноважений орган з питань пробації саме за місцем проживання обвинуваченого, що за певних умов може свідчити про перешкоди у виконанні ОСОБА_4 покладених на нього як на військовослужбовця Збройних Сил України, призваного для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, законодавством України обов`язків по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, адже покладення на обвинуваченого (військовослужбовця) обов`язку щодо періодичної реєстрації в уповноваженому органі з питань пробації за місцем проживання може за певних умов зумовити необхідність його перебування по місцю проживання, а у разі зміни місця проживання постійного повідомлення про таку зміну місця проживання.

З урахуванням вищезазначених обставин у сукупності, суд дійшов висновку, що наявні перешкоди для розгляду кримінального провадження та наданої суду угоди про визнання винуватості, що укладена між обвинуваченим та прокурором, а тому судове провадження про обвинувачення ОСОБА_4 доцільно та необхідно зупинити до звільнення обвинуваченого з військової служби.

Керуючись ст. ст. 335, 372 КПК України, суд

постановив:

Зупинити судове провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 січня 2024 року за № 0000062 за ч. 1 ст. 246 КК України, до його звільнення з військової служби.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Дата проголошення повного тексту ухвали 12 год 40 хв 02 серпня 2024 року.

Головуючий: ОСОБА_1