Справа № 953/873/23
н/п 1-кп/953/409/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові об`єднані матеріали кримінальних проваджень № 0004499 від 18.11.2018, № 0002140 від 04.06.2019, № 0000798 від 01.03.2019, № 0000036 від 18.03.2019, № 0000032 від 04.01.2021, № 00000049 від 10.01.2020, № 002405 від 16.12.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Донець, Балаклійського району, Харківської області, громадянина України, розлученого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, відповідно до ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні № 0004499 від 18.11.2018, № 0002140 від 04.06.2019, № 0000798 від 01.03.2019, № 0000036 від 18.03.2019, № 0000032 від 04.01.2021, № 00000049 від 10.01.2020, № 002405 від 16.12.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.186 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин:

24.09.2018, приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у відділенні судинної хірургії ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМН України», розташованого за адресою: м. Харків, в`їзд Балакірєва, 1 побачив на стільці у палаті № 402 мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand Prime» модель: SM- НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 . Після чого у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення. ОСОБА_3 , діючи умисно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до вказаної палати, де таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, яке належить ОСОБА_8 : «Samsung Galaxy Grand Prime» модель: SM-G531HZWDSEK, ІМЕІ1: НОМЕР_2 ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 13906 від 26.06.2019 становить 1775 грн.; в телефоні була встановлена додаткова карта пам`яті на 4 ГБ (модель та марка невідомі), вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 13906 від 26.06.2019 становить 50 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1825 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, 11.01.2019, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у першому нейрохірургічному відділенні КНП «ХМЛШНМД ім. проф. О. І. Мещанінова», що за адресою: АДРЕСА_2 , а саме у коридорі четвертого поверху, де звернув увагу на мобільний телефон марки «Samsung Dual», модель «GT-S5222», належний ОСОБА_9 , що лежав у ніші тумбочки, розміщеної посередині вздовж стіни зліва першої палати праворуч, розташованої при вході у вищезазначене відділення. Після чого, у останнього виник раптовий намір на таємне заволодіння вищезазначеним чужим майном. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, упевнившись та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе йому завадити, ОСОБА_3 зайшов до вищевказаної палати, де таємно заволодів мобільним телефоном марки «Samsung Dual», вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 5636 від 18.03.2019, становить 250 грн. та покинув приміщення палати. В подальшому ОСОБА_3 викраденим майном розпорядився на свій власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 250 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Крім того, 12.01.2019, приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 знаходився за адресою: м. Харків, Салтівське Шосе 266-Г, в приміщенні стаціонару ІНФОРМАЦІЯ_2 , зайшов до палати №411, двері якої були відчинені та побачив мобільний телефон Lenovo Р780, який належав ОСОБА_10 який знаходився на холодильнику. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення. Так, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, взяв тим самим таємно викрав, мобільний телефон марки Lenovo моделі Р780, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №6/752СЕ-19 від 26.03.2019 року 780,00 грн. Заволодівши таким чином майном належним ОСОБА_10 . ОСОБА_3 з місця вчинення злочину з викраденим майном втік, розпорядившись ним на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно збитки на суму 780,00 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Крім того, 24.12.2020 року, у період часу з 08 години 00 хвилин до 10 години 35 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи у хірургічному відділенні №2 КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР за адресою: АДРЕСА_2 , побачив у шафі, яка розташована у сестринській кімнаті жіночу сумку зі штучної шкіри бордового кольору торгівельної марки «AVON», всередині якої знаходився жіночий гаманець та грошові кошти у сумі 100,00 грн., належні ОСОБА_11 . Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, скориставшись тим, що у сестринській кімнаті нікого не було, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав жіночу сумку зі штучної шкіри бордового кольору торгівельної марки «AVON», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №14 від 03.02.2021 - 225,00 грн., всередині якої знаходився жіночий гаманець, вартістю, згідно висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи №14 від 03.02.2021 - 180,00 грн., та грошові кошти у сумі 100,00 грн. Після чого, ОСОБА_3 , з місця скоєння злочину зник, обернувши вищевказане викрадене майно та грошові кошти на свою користь та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями майнову шкоду потерпілій ОСОБА_11 на загальну грошову суму 505,00 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Крім того, 24.12.2020 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи у нейрохірургічному відділенні №2 КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР за адресою: АДРЕСА_2 , побачив біля ліжка у палаті №429 мобільний телефон «Lenovo S650», ІМЕІ НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_12 . Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, скориставшись та впевнившись у тому, що у палаті №429 за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон «Lenovo S650», ІМЕІ НОМЕР_4 , вартістю 417,00 грн., згідно висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи №17 від 03.02.2021. Після чого, ОСОБА_3 , з місця скоєння злочину зник, обернувши вищевказане викрадене майно на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями майнову шкоду потерпілому ОСОБА_12 на грошову суму 417,00 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Прокурор ОСОБА_6 під час судового розгляду заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого у зв`язку з декриміналізацією діяння відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», що набув чинності 09.08.2024, у кримінальних провадженнях за № 0000798 від 01.03.2019, № 0000036 від 18.03.2019, № 0000032 від 04.01.2021. Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Відповідно до якої за ч. 1 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України). Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України). Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України). Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2019 році становить 1921 грн. (960,5 х 2), у 2020 році становить 2102 грн. (1051 х 2), а відтак втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_3 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжок якого він обвинувачується, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на відповідний рік.

Також, прокурором заявлено клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за епізодом від 24.09.2018 року у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, по кримінальному провадженню № 0002140 від 04.06.2019, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали подані клопотання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , у судовому засіданні підтримав клопотання сторони обвинувачення про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у зв`язку з декриміналізацією діяння та у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_3 судом було роз`яснено суть обвинувачення, підстави для закриття кримінального провадження відносно нього, право заперечувати проти закриття кримінального провадження, а також наслідки закриття провадження у справі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно нього. Вказав, що розуміє свої права, усвідомлює, що закриття провадження з вказаних підстав не є реабілітуючими, йому зрозумілі наслідки закриття провадження.

Потерпілі у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Частина 1 ст.2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Частиною 6 ст. 3 КК України встановлено норму, за якою зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема викладено у новій редакції ст. 51 КУпАП. З огляду на внесені зміни дрібним викраденням чужого майна вважається викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

У 2019 році сума одного неоподаткованого мінімуму для адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень становила 690,5 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» слідує, що у 2019 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 р. на рівні 1921 грн.

У 2020 році сума одного неоподаткованого мінімуму для адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень становила 1051 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» слідує, що у 2020 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 р. на рівні 2102 грн.

Таким чином внесені Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і Закон має зворотну дію у часі.

Вартість майна, зазначеного у обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 , на момент вчинення правопорушення у кримінальних провадженнях № 0000798 від 01.03.2019, № 0000036 від 18.03.2019, № 0000032 від 04.01.2021, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вимогами п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч.3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Зважаючи на те, що обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження відносно нього, розуміє наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити.

Щодо закриття кримінального провадження № 0002140 від 04.06.2019, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, який станом на час скоєння 24.09.2018 року був класифікований як злочин середнього ступеню тяжкості, наразі це кримінальний проступок

Санкція ч.1 ст.185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Указаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах 1 та 2 цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років.

Відповідно до положень ст. 49 КК України, першою обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, є ухилення особи, яка вчинила злочин, від слідства або суду. В цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - 5 років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло 15 років.

Другою обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності за раніше вчинений злочин (як диференційованих - два, три, п`ять, десять, п`ятнадцять, так і недиференційованого п`ятнадцятирічного строку щодо осіб, які ухилялися від досудового розслідування або суду), є згідно з ч. 3 ст. 49 КК України вчинення даною особою до закінчення зазначених строків хоча б одного нового злочину певної тяжкості, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років. Вчинення такого злочину до закінчення зазначених строків призводить до переривання перебігу давності. Це означає, що час, який минув з дня раніше вчиненого злочину до дня скоєння нового злочину, втрачає своє юридичне значення. Він визнається юридично незначущим, забувається і при новому обчисленні строків давності не береться до уваги. При перериванні перебігу давності обчислення строків давності як за раніше вчинений злочин, так і за вчинений новий злочин починається з дня вчинення саме нового злочину, причому окремо за кожний злочин. Іншими словами, при перериванні давності з дня вчинення нового злочину починають минати самостійно і паралельно два строки давності: один - за раніше вчинений злочин, другий - за новий злочин. Ці строки не складаються, не поглинаються, не подовжуються до найдовшого з них, а обчислюються й минають окремо по кожному злочину (постанова Верховного Суду від 02.04.2024 року у справі № 235/7133/20).

Відповідно до об`єднаного обвинувального акту ОСОБА_3 інкриміновано вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України 24.09.2018 року, за який відповідно до поданого клопотання просять його звільнити, однак ОСОБА_3 інкримінується вчинення нових злочинів, зокрема:

у кримінальному проваджені № 0004499 від 18.11.2018 - 17.11.2018 року за ст. 185 ч. 2 КК України;

у кримінальному проваджені № 0000049 від 10.01.2020 - 09.01.2020 року за ст. 185 ч. 2 КК України;

у кримінальному проваджені № 002405 від 16.12.2022 - 16.12.2022 року за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.186 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2019 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, відповідно до ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 2 роки, за вчинення злочину скоєного 25.09.2018 року, вирок набрав законної сили.

Таким чином, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на даний час строк притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, яке вчинене 24.09.2018 року, слід обчислювати відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 КК України, оскільки вказані строки переривалися з 25.09.2018 року, наступне переривання строку з 17.11.2018 року, з 09.01.2020 року, з 16.12.2022 року. Остаточно строк було перервано 16.12.2022 року, тобто диференційований строк починається з дня вчинення саме нового злочину, окремо за кожний злочин та минає 16.12.2025 року.

Проте відповідно з часу вчинення кримінального проступку з 24.09.2018 року минуло 5 років, тобто закінчились загальні строки, установлені частиною другою статті 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 року (справа № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22), постанові від 30.06.2022 року (справа № 499/890/18, провадження № 51-1372км22).

При цьому обвинуваченому суд роз`яснив, що застосування ст.49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та не звільняє обвинуваченого від обов`язку відшкодування в порядку цивільного судочинства завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди.

При вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується, а також рішенням у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», в якому зазначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення, термін позовної давності забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (проступку), у скоєнні якого він обвинувачується, минуло більше ніж п`ять років, закінчились загальні строки, установлені частиною другою статті 49 КК України, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 2 ст. 285 КПК України визначено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Частиною 3 ст. 285 КПК України встановлено, що підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

З`ясувавши позицію обвинуваченого, впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі вимог ч. 2 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження № 0002140 від 04.06.2019, у вчиненні 24.09.2018 кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Також суд зазначає, що за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням (невизнанням) ними своєї вини у вчиненні злочину. Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме такої правової позиції притримується Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, справа № 552/5595/18, справа № 203/241/17, 730/67/16-к, 552/5595/18).

З огляду на викладене, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для цього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Застосування вказаних положень кримінального закону для суду є обов`язковими і носять імперативний характер. В разі встановлення судом закінчення визначеного строку, безпідставної відмови у звільненні від відповідальності не допускається. Незгода потерпілого, не може бути підставою для відмови у звільненні особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим виходячи з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).

З огляду на те, що на момент розгляду клопотання минули строки давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та беручи до уваги наявність його беззаперечної згоди, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за такі кримінальні правопорушення на підставі ч. 2 ст. 49 КК України.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності є закриття судом кримінального провадження. Так, згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому лише в разі ухвалення обвинувального вироку, поставлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Виходячи зі змісту зазначеної частини вказаної статті, при закритті кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, цивільний позов потерпілого слід залишити без розгляду.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок вчиненого кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов, якої залишено без розгляду має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, суд вважає, що цивільний позов заявлений потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , слід залишити без розгляду, роз`яснивши право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати (витрати на залучення експерта) за проведення товарознавчої експертизи у відповідності з вимогами ст. 124 КПК України з обвинуваченого стягненню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, ст. 5, 49 КК України, п.4-1 ч.1 ст. 284, п. 1 ч. 2 ст. 284 ст.. 479-2 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Кримінальні провадження № 0000798 від 01.03.2019, № 0000036 від 18.03.2019, № 0000032 від 04.01.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінчення строків давності по кримінальному провадженню № 0002140 від 04.06.2019, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження № 0002140 від 04.06.2019 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Донець Балаклійського району Харківської області, громадянина України, розлученого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, відповідно до ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 2 роки, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - закрити.

Процесуальні витрати за проведення експертиз компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишити без розгляду та роз`яснити потерпілому право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишити без розгляду та роз`яснити потерпілій право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Речові докази:

- мобільний телефон «Samsung Dual», який перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_9 залишити в її користуванні;

- жіночу сумку зі штучної шкіри бордового кольору торгівельної марки «AVON», яка перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_11 залишити в її користуванні;

- мобільний телефон «Lenovo S650», ІМЕІ НОМЕР_4 , який перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_12 залишити в його користуванні;

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2021 на мобільний телефон «Lenovo S650», ІМЕІ НОМЕР_4 скасувати.

Продовжити розгляд об`єднаних матеріалів кримінальних проваджень № 0004499 від 18.11.2018, № 00000049 від 10.01.2020, № 002405 від 16.12.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.186 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя ОСОБА_1