Справа № 296/9849/13-к
Провадження №11-кп/801/677/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09.10.2023 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000008 від 19.12.2012 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України,

встановив:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.10.2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000008 від 19.12.2012 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України, повернуто прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор вважає, що під час скерування обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000008 від 19.12.2012 норми ст.. 291 КПК України дотримано в повному обсязі.

Так, за результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження 04.10.2013 відносно ОСОБА_8 складено обвинувальний акт за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308 КК України - викрадення наркотичних засобів в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисному, в особистих інтересах, використані службовою особою влади, що заподіяло тяжкі наслідки державним інтересам, вчиненого працівником правоохоронного органу.

В той же час, Законом України від 21.02.2014 № 746-VII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» частина 3 статті 364 КК України виключена, а діяння, пов`язані із метою одержання неправомірної вигоди, декриміналізовано.

Окрім цього, у зв?язку із внесенням Законом України № 1261-VII від 13.05.2014 змін до п. п. 3, 4 Примітки до статті 364 КК України нова їх редакція передбачає істотну шкоду та тяжкі наслідки лише у вигляді заподіяння матеріальної шкоди.

З урахуванням викладеного, прокурор дійшов до висновку щодо необхідності змінити обвинувачення ОСОБА_8 .

В подальшому прокурор 25.03.2016 склав обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_8 змінено обвинувачення,згідно якого останньому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого лише за ч. 3 ст. 308 КК України. При цьому факт отримання обвинувального акту від 25.03.2016, яким змінено обвинувачення ОСОБА_8 стороною захисту не оспорюється.

Після зміни прокурором обвинувачення на ч.3 ст.308 КК України судом продовжено розгляд справи, про що винесено вирок від 26.05.2016. За результатами перегляду судом апеляційної інстанції вказаного вироку винесено відповідну ухвалу від 21.09.2016, якою скасовано рішення суду першої інстанції.

При цьому судами у своїх рішеннях зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого лише за ч. 3 ст. 308 КК України.

Крім того, встановлено, що після скасування вироку Корольовського районного суду від 26.05.2016 указане кримінальне провадження неодноразово знаходилось на розгляді у різних складах суду. При цьому, обвинуваченим у попередніх підготовчих судових засіданнях заявлялись клопотання про повернення обвинувального акту з аналогічних підстав, однак у задоволенні цих клопотань судом було відмовлено.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

На розгляді Богунського районного суду м. Житомира від 09.10.2023 року перебувало кримінальне провадження № 0000008 від 19.12.2012 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України.

В підготовчому судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення прокурору обвинувального акту згідно ч. 3 ст. 314 КПК України, посилаючись на те, що в даному кримінальному провадженні обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308 КК України та ч. 3 ст. 364 КК України. Зазначений обвинувальний акт було скеровано до Корольовського районного суду м. Житомира. Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження до суду надійшов новий обвинувальний акт, в якому ОСОБА_8 вже обвинувачувався лише у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 308 КК України. У той же час, вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 26.05.2016 ОСОБА_8 було виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.308 КК України.Однак, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 21.09.2016 зазначений вирок був скасований, а справу призначено для нового розгляду у суді першої інстанції. За таких обставин, на теперішній час у Богунському районному суді м. Житомира на розгляді перебуває обвинувальний акт від 19.12.2012 за яким ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308 КК України та ч. 3 ст. 364 КК України. Однак, ч. 3 ст. 364 виключено з КК України на підставі Закону № 746-VII від 21.02.2014.Зауважив, що притягається Житомирською обласною прокуратурою, у відповідності до обвинувального акту від 19.12.2012 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, яке не передбачене законом України про кримінальну відповідальність, що є недопустимим. Таким чином, обвинувальний акт не може відповідати вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокуророві.

Захисник адвокат ОСОБА_7 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 клопотання обвинуваченого щодо повернення обвинувального акту прокурору підтримав.

Прокурор висловив думку про те, що підстав для повернення прокурору обвинувального акта не має, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України. Просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта. Заперечував проти клопотання обвинуваченого про повернення обвинувального акту, зазначивши, що 25.03.2016 прокурором в судовому засіданні було подано змінений обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , який містить виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення лише за ч. 3 ст. 308 КК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору,суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини кримінального правопорушення встановлені, однак, викладені в обвинувальному акті з порушенням вимог ст. ст. 91, 291 КПК України, без окремого формулювання обвинувачення.

Відповідно д оп.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки у ньому наведені обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Зокрема, в обвинувальному акті конкретно та повно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочинів, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, та сформульовано обвинувачення.

Прокурором сформульовано обвинувачення 04.10.2013 відносно ОСОБА_8 та надано правову кваліфікацію кримінальним правопорушенням, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України, дотримано вимоги закону щодо зазначення часу, місця, способу та інших обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

У зв`язку із вступом в дію Закону України від 21.02.2014 № 746-VII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції», яким ч. 3 ст. 364 КК України виключена, а діяння, пов`язані із метою одержання неправомірної вигоди, декриміналізовано, прокурором 25.03.2016 ОСОБА_8 змінено обвинувачення, яким останньому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 308 КК України.

За своїм змістом обвинувальний акт від 25.03.2016 у відношенні ОСОБА_8 є достатньо зрозумілим і конкретним, а наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення щодо кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім цього, апелянтом-прокурором вірно зазначено, що судом першої інстанції не враховано повноваження прокурора, які передбачені ст. 338, 339 КПК України, щодо можливості під час судового розгляду змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення, у зв`язку з чим судом надається можливість обвинуваченому підготуватись до захисту за новим обвинуваченням, що не є порушенням його прав.З цими доводами також погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо некоректності викладеного обвинувачення, що зазначене нібито порушує право обвинуваченого на захист, є неспроможними, оскільки факт отримання обвинувального акту від 25.06.2016 року не заперечувався стороною захисту та судом було продовжено розгляд справи, із подальшим постановленням вироку.

Крім того, після скасування вироку Корольовського районного суду від 26.05.2016 кримінальне провадження знаходилось на розгляді в суді першої інстанції, де обвинуваченим у попередніх підготовчих судових засіданнях заявлялись клопотання про повернення обвинувального акту з аналогічних підстав, однак у задоволенні цих клопотань судом було відмовлено.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає ,що відсутні підстави для повернення прокурору обвинувального акт щодо ОСОБА_8 , а ухвала ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09.10.2023 року- підлягає скасування.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09.10.2023 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акту кримінальному провадженні №0000008 від 19.12.2012 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України,- скасувати.

Обвинувальний акт № 0000008 від 19.12.2012 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України, - призначити до нового судового розгляду у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4