490/3341/24 05.11.2024
н/п 1-кп/490/691/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3341/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001564 від 19 листопада 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Озерівка Березнегуватського району Миколаївської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, неодружений, працює на посаді електрогазозварника в ТОВ "СТІЛ ВОРК", раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

18.11.2023 року близько о 17:30 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби, в похмуру погоду, у дощ, по вологій, чистій, асфальтованій ділянці, без пошкоджень проїзної частини по Одеському шосе в місті Миколаєві, що має три смуги, призначені для руху в одному напрямку, транспортні потоки попутних напрямків на якій розділені лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 та 1.5 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), в напрямку від вулиці Очаківської до вулиці Поштової, тримаючись у правій крайній смузі (по напрямку руху транспортного засобу, ближче до краю проїзної частини).

При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі перехрестя вулиці Клубної та Одеського шосе в місті Миколаєві, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 "Пішохідний перехід" розділу 33, та дорожньою розміткою 1.14.1 (позначає нерегульований та регульований пішохідний перехід) розділу 34 ПДР України, також, по ходу руху автомобіля марки "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , розташовується дорожній знак 3.21 "В`їзд заборонено" розділу 33 ПДР України.

У цей час, пішохід ОСОБА_5 стояв на узбіччі проїзної частини перед дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України.

Так, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в обраному напрямку та при наближенні до дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР України, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи, що повинний беззастережно виконувати вимоги ПДР України та маючи можливість їх виконувати, грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 "б", 12.3, 18.1, ПДР України та вимоги дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено" розділу 33 ПДР України.

- 1.3. "Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими";

- 1.5. "Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків";

- 2.3. "Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування ним у дорозі";

- 12.3. "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди";

- 18.1. "Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека".

В результаті злочинних порушень вказаних правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій автомобіля "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , в районі нерегульованого перехрестя вулиці Клубної та Одеського шосе в місті Миколаєві, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який переходив проїжджу частину по дорожній розмітці 1.14.1 ПДР України, справа наліво по відношенню до руху водія автомобіля "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 ..

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому суглобових голівок нижньої щелепи з вивихом, перелому підборідної ділянки нижньої щелепи ліворуч, багатоуламкового перелому вилично-альвеолярних гребнів верхньої щелепи з обох сторін, сагітального перелому верхньої щелепи, перелому кісток носу зі зміщенням уламків, переломів всіх пластинок крилоподібних відростків клиноподібної кістки зі зміщенням уламків, забійної рваної рани підборідної ділянки, саден обличчя, правої кисті, по ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 "б", 12.3, 18.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, винним себе визнав в повному обсязі та суду пояснив, що 18.11.2023 року він разом зі своєю дівчиною рухались на автомобілі марки "Skoda Octavia", повертаючись з відпочинку в м.Одеса, в сторону м.Кривий Ріг через м.Миколаїв. Під час руху він користувався GPS-навігатором, який вже перед Варварівським мостом показав йому рух вліво на вул.Клубну. Він зрозумів, що GPS-навігатор показує йому невірний шлях, а тому зупинився на наступному перехресті щоб переналаштувати його. Потім він розвернувся та продовжив рухатись зі швидкістю близько 25-30 км/год. Коли зустрічні автомобілі почали блимати йому фарами, зрозумів, що рухається по забороненій для руху смузі. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, де знаходилась ЛЕП опора, не помітив як на проїжджу частину вийшов потерпілий ОСОБА_5 , в результаті чого здійснив наїзд на останнього. Після цього, вони одразу ж викликали на місце події карету швидкої медичної допомоги та працівників патрульної поліції. Після вказаних подій, він повністю відшкодував вартість лікування ОСОБА_5 на суму близько 70 000 гривень, що підтверджується письмовими розписками потерпілого про отримання від нього грошових коштів. У вчиненому щиро кається. Цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу не визнав.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 18.11.2023 року приблизно о 17:20 годині, але більш точного часу вже не пам`ятає, він йшов зі сторони вул.Клубної до магазину. Знаходячись в районі нерегульованого пішохідного переходу вул.Одеське шосе, пропустив дві машини, які рухались проїзною частиною, та почав переходити дорогу. Зробивши два три кроки по пішохідному переходу, почув наближення автомобілю, після чого повернув голову і одразу ж відчув удар. Після цього, пам`ятає як лежав на проїзній частині, а потім сів на бордюр та чекав на приїзд карети швидкої медичної допомоги. Він не пам`ятає, чи підходив до нього ОСОБА_3 для надання допомоги, оскільки перебував у шоковому стані. Після вказаних подій, обвинувачений відшкодував вартість його лікування на суму близько 70 000 гривень. Вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, працює на посаді електрогазозварника в ТОВ "СТІЛ ВОРК", за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної Центрально-Міським районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області, дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Визнання обвинуваченим своєї провини та усвідомлення протиправності своїх дій, істотно знижує ступінь тяжкості скоєного. А тому, встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

Як зазначено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст.286 КК України, суд може не призначати за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

При визначенні обвинуваченому додаткового покарання суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

По даному кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_5 подано позовну заяву, в якій він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в сумі 250 000 гривень, завдану внаслідок тяжкого тілесного ушкодження, та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 16 000 гривень.

В обґрунтування поданого позову потерпілим ОСОБА_5 зазначено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, які завдали фізичного болю, душевних страждань, порушили звичний уклад життя. Потерпілий був позбавлений можливості виконувати свої обов`язки у зв`язку з лікуванням, адже з 18.11.2023 року по 30.11.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні та в подальшому продовжував лікуватись амбулаторно, та в подальшому потребує значної реабілітації для відновлення нормальних функцій організму. Крім того, у зв`язку з отриманими травмами, його турбують постійні фізичні страждання: головний біль, запаморочення, загальна слабкість, світлобоязнь. Викладені факти і по сьогодні пригнічують потерпілого, адже внаслідок вказаного кримінального правопорушення його непокоять безперервні хвилювання та переживання за своє подальше життя та здоров`я. Також, потерпілий зазначив, що у зв`язку з відсутністю відповідної юридичної особи, він був змушений звернутись за правовою допомогою до спеціаліста для складання позовної заяви та поніс відповідні витрати в сумі 16 000 гривень, що відноситься до судових витрат.

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується позовна заява, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до приписів статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у п.6 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Так, до позовної заяви потерпілим ОСОБА_5 було додано доказ на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (копія квитанції до прибуткового касового ордера від 09.05.2024 року №59) на суму 16000,00 грн.

У даному випадку, суд вважає, що витрати на правову допомогу не є судовими витратами, як про це зазначив у своєму позові потерпілий, а є процесуальними витратами в розумінні ст.118 КПК України.

Частиною 2 ст.120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

З огляду на що, позов потерпілого ОСОБА_5 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого на користь потерпілого, суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості і враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілого, характер немайнової шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.

Суд враховує те, що визначаючи розмір відшкодування, має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи (ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020). При визначенні розміру завданої потерпілому моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим відносно нього, суд враховує характер і обсяг душевних страждань, яких потерпілий зазнав, поведінку обвинуваченого в момент скоєння кримінального правопорушення та його поведінку в подальшому, а також суд враховує, що потерпілий на обґрунтування завданої моральної шкоди вказує, що внаслідок заподіяння ушкоджень він був позбавлений можливості нормального життя, суд вважає що моральна шкода, яка буде стягнута з обвинуваченого за вироком суду на користь потерпілого, в повній мірі компенсує йому перенесені душевні страждання та душевний біль.

Вирішуючи заявлену позовну заяву про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 250 000 гривень, суд зазначає, що з врахуванням глибини моральних страждань потерпілого та з врахуванням доведеності, відповідно до ст.1167 ЦК України, позов підлягає частковому задоволенню.

У даному випадку, на переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 гривень буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 27.12.2023 року №СЕ-19/115-23/17682-ІТ, від 03.01.2024 року №СЕ-19/115-23/17688-ІТ, від 27.02.2024 року №24-904) в сумі 11359 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 20 к..

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 /двох/ років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Позовну заяву потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 /сто тисяч/ гривень 00 копійок.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 27.12.2023 року №СЕ-19/115-23/17682-ІТ, від 03.01.2024 року №СЕ-19/115-23/17688-ІТ, від 27.02.2024 року №24-904) в сумі 11359 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 20 к..

Речовий доказ:

- автомобіль "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_3 - вважати повернутим за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1