ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 Справа №607/11638/24 Провадження №1-кп/607/1567/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000555 від 01 березня 2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вертелка Зборівського району Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого у ТОВ «Міськтранс» водієм, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2024 року близько 22 год. обвинувачений ОСОБА_3 , який перебував у маршрутному таксі №13, яке знаходилось на автомийці самообслуговування, що за адресою: АДРЕСА_3 , та прибирав його після роботи, під одним із пасажирських сидінь виявив банківську картку AT «Райффайзен Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надалі, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на привласнення чужого майна, а саме вищевказаної банківської картки, яка належить ОСОБА_6 та є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, є безконтактною технологією оплати, забезпечує швидкі розрахунки без вводу PIN-коду з метою оплати товарних цінностей у закладах торгівлі, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на той час на рахунку вказаної банківської картки.

Скориставшись нагодою, останній підняв вказану банківську картку, оглянув її та заховав у гаманець.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та пояснив, що дійсно 28 лютого 2024 року, близько 22 год, у маршрутному таксі АДРЕСА_4 , під час прибирання салону після роботи, під пасажирським сидінням він знайшов банківську картку АТ «Райффайзен Банк», що належить ОСОБА_6 . Усвідомлюючи, що вказана карта є офіційним платіжним документом, що забезпечує можливість безконтактно розраховуватись за товари та цінності, ОСОБА_3 вирішив привласнити її з метою подальшого заволодіння коштами, які знаходяться на банківському рахунку. З цією метою він підняв знайдену картку та заховав у гаманець. В подальшому, з допомогою знайденої банківської картки, ОСОБА_3 неодноразово розраховувався за товари та надані послуги, використовуючи чіп безконтактної дії. У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаюється, відшкодував завдану ним шкоду та просить його суворо не карати.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він є раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів психіатра чи нарколога, його майновий стан, обставини, які пом`якшують покарання визнання ним своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу.

Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1