Справа № 489/4838/24
Провадження № 1-кп/489/859/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

26 вересня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0000241 від 21.02.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Військовозобов`язаний ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби відповідно до рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.02.2024, на підставі наказу МО України «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» від 14.08.2008 № 402.

08.02.2024 ОСОБА_3 . виписана ІНФОРМАЦІЯ_3 та оголошена до особистого відома повістка про необхідність його прибуття на 09:00 год. 09.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 для призову на військову службу до Збройних сил України під час мобілізації згідно із Законом України «Про мобілізацію» та Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, однак ОСОБА_3 відмовився отримувати вказану повістку під особистий підпис, про що був складений акт відмови від підпису аркуша ознайомлення з відповідальністю та повістки на відправлення. Крім того, 08.02.2024 ОСОБА_3 був попереджений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 про настання кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В той час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та неявку до ІНФОРМАЦІЯ_2 в день та час, які зазначені в доведеній до його відома повістці.

Всупереч вимогам статті 65 Конституції України, частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військовозобов`язаний ОСОБА_3 , не бажаючи виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який повинен виконувати кожен громадянин України, маючи намір ухилитися від мобілізації, будучи придатним за станом здоров`я та не маючи правових підстав для відстрочки від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про призов, усвідомлюючи протиправність своїх дій, свідомо ухилився від виконання свого конституційного обов`язку, а саме: 09.02.2024 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та надав показання про те, що у лютому 2024 року, точну дату не пам`ятає, він був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де пройшов військово-лікарську комісію на визначення стану здоров`я, яка за результатами його обстеження встановила висновок про придатність його до військової служби. Через декілька днів працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі результатів військово-лікарської комісії намагалися вручити йому повістку про виклик для відправлення його для проходження військової служби під час мобілізації, однак він відмовився її отримувати під підпис, оскільки вважав, що стан його здоров`я не дозволяє йому проходити військову службу. Тому вказана повістка оголошувалася йому працівниками РТЦК. Також він був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, однак відмовився підписувати попередження та виклав особисто на ньому свої пояснення про те, що вважав себе неправомірно доставленим до РТЦК. Підтвердив, що відмовився від оформлення та отримання військово-облікового документа, оскільки мав інший документ, отриманий ним раніше. Коли він відмовився розписуватися про отримання повістки, то працівниками РТЦК був складений відповідний акт, після чого 08.02.2024 він залишив приміщення Інгульського РТЦК та в подальшому туди для проходження військової служби за мобілізацією не прибув. Крім того, зазначив, що після неприбуття ним для проходження військової служби він звертався до медичного закладу з приводу свого стану здоров`я, однак не надавав до ІНФОРМАЦІЯ_2 будь-яких медичних документів, які б підтверджували його непридатність чи обмежену придатність для проходження військової служби. Таких документів у нього немає і станом на час розгляду кримінального провадження судом. Крім того, підтвердив, що на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я не перебував. Також вказав, що рішення ВЛК про придатність його до військової служби він не оскаржував та військово-лікарську комісію в іншому закладі не проходив. Крім того, вказав, що раніше не проходив військову службу й тому не має бажання проходити військову службу в даний час.

Крім власного часткового визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими, дослідженими у судовому засіданні, доказами в їх сукупності.

З повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.02.2024 № 982 вбачається, що ОСОБА_3 , будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та попередженим про кримінальну відповідальність у разі ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 09.02.2024 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправлення до військової частини, тим самим ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.02.2024 та довідки № 2/25 військово-лікарської комісії від 06.02.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний на підставі статті 43в графи ІІ Розкладу хвороб придатним до військової служби.

Згідно з актом про відмову оформлення військово-облікового документа від 08.02.2024, ОСОБА_3 у присутності двох свідків відмовився від оформлення та отримання військово-облікового документа.

Із повістки на відправку від 08.02.2024, мобілізаційного розпорядження, аркуша попередження про відповідальність у разі ухилення від призову на військову службу під час мобілізації та акту про відмову від підпису від 08.02.2024 слідує, що 08.02.2024 ОСОБА_3 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.00 год. 09.02.2024 для відправки до військової частини НОМЕР_1 , був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, однак відмовився від підпису аркуша ознайомлення з відповідальністю та відмовився від підпису про отримання повістки на відправку до військової частини.

Із книги реєстрації відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що 08.02.2024 ОСОБА_3 перебував в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 09.37 год. до 15.30 год.

Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.04.2024 № 2920, ОСОБА_3 станом на 08.02.2024 правом на відстрочку згідно зі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не користувався.

Згідно з повідомленням Управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради № 1124/14.01-18 від 02.05.2024, ОСОБА_3 з 08.02.2024 та по дату складення повідомлення за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я міста Миколаєва не звертався, на обліку не перебував, декларації не укладав.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ст. 336 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

При цьому, не можуть бути підставою для невинуватості обвинуваченого його твердження про те, що він не прибув за викликом до РТЦК та СП для проходження військової служби, оскільки стан його здоров`я не дозволяє йому проходити військову службу, через те, що, по-перше, 06.02.2024 він пройшов в ІНФОРМАЦІЯ_5 медичне обстеження, за наслідками якого були складені картка обстеження та медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.02.2024 та довідка № 2/25 військово-лікарської комісії від 06.02.2024, відповідно до яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний на підставі статті 43в графи ІІ Розкладу хвороб придатним до військової служби.

По-друге, після проходження обстеження та складення вищевказаних документів обвинувачений жодним чином не оскаржував результати свого медичного огляду у встановленому законом порядку.

По-третє, ні після оголошення повістки про виклик на 09.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до військової частини для проходження військової служби за мобілізацією, ні станом на час розгляду кримінального провадження судом, ОСОБА_3 не пройшов будь-яких додаткових медичних обстежень, за наслідками яких було б встановлено його непридатність для проходження військової служби під час мобілізації.

По-четверте, із досліджених письмових доказів вбачається, що після неявки за викликом 09.02.2024 для проходження військової служби ОСОБА_3 взагалі не звертався за медичною допомогою, а також не вирішував у встановленому законом порядку питання про свою відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на наявність у ОСОБА_3 прямого умислу на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та, у зв`язку з цим, доведення його винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 336 КК України, поза розумним сумнівом.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив, за медичною допомогою не звертався, раніше не судимий.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Також суд враховує, що обвинувачений офіційно не працює, внаслідок чого не сплачує податки до державного бюджету з метою його наповнення для використання під час захисту віз збройної агресії російської федерації, суспільно-корисною працею не займається, не має утриманців, жодних належних висновків своїх злочинних дій не зробив та не засуджує їх.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, під час судового розгляду не висловив жодного розкаяння з приводу вчиненого діяння, не засудив свої дії, підтвердив свою відмову проходити військову службу під час мобілізації, відсутність у нього родини та утриманців, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також враховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України та неможливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки інші види покарання є недостатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вказаний висновок ґрунтується на тому, що, на переконання суду, звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації, сприятиме тому, що інші громадяни України, визнані придатними до військової служби під час мобілізації, на особливий період та які направляються для проходження військової служби до військових частин, будуть впевненими у безкарності за відмову від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період для захисту Батьківщини, що є неприпустимим та сприятиме погіршенню обороноздатності та захисту держави в умовах ведення війни з країною-агресором російською федерацією.

Вказані висновки суду про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 726/78/23, згідно з якими «звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, а саме наказу на вибуття в район бойових дій для захисту Батьківщини від збройної агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим».

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, обвинувачений не затримувався та відносно нього запобіжний захід не застосовувався.

Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід засудженому до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1