Провадження № 1-кс/524/2780/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000855 від 15.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000855 від 15.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначає, що здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, яке внесене 15.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за фактом незаконного зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області надійшов рапорт від інспектору взводу №1 роти №4 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про те, що 14.09.2024 року приблизно о 11 годині 00 хвилин в ході несення служби в складі екіпажу АП АДРЕСА_1 зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого при поверхневій перевірці виявлено паперовий згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору, який в подальшому вилучений черговою слідчо-оперативною групою.

14.09.2024 протоколом огляду місця події неподалік будинку АДРЕСА_2 у ОСОБА_5 виявлено та вилучено паперовий згорток з речовиною рослинного походження, посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_1 .

16.09.2024 вищевказані речі визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт на посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 серія НОМЕР_1 з метою збереження речового доказу, обґрунтовуючи тим, що вилучене майно має значення речового доказу, буде мати суттєве значення як для кваліфікації правопорушення, так і для встановлення особи, яка вчинила злочин, та вирішення питання про притягнення її до відповідальності, а необхідно провести ряд експертних досліджень та необхідних слідчих дій.

Прокуром та власник майна ОСОБА_6 до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали, які обґрунтовують його доводи, приходить до наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів, СД Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000855 за ч. 1 ст. 309 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 15.09.2024 за фактом незаконного зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Першочерговими слідчими (розшуковими) діями встановлено, що до вчинення даного кримінального правопорушення можуть бути причетний ОСОБА_5 , тому дізнавачем проведено огляд місця події неподалік будинку АДРЕСА_2 , у ході якого виявлено та вилучено паперовий згорток з речовиною рослинного походження, посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_1 .

Пунктом 7 частини 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Частиною 1 ст. 233 КПК України визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень частини другої цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення:1.збереження речових доказів; 2.спеціальної конфіскації; 3. конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4. відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про арешт майна , в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення , слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для такого арешту або відмови у задоволенні клопотання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За ч. 2 цієї ж статті, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчий суддя бере до уваги, що законодавцем, крім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

З метою захисту прав та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні у системному тлумаченні ч. 2 ст. 233 КПК України під володінням слід розуміти фактичне володіння річчю (майном). Тобто фактичне володіння не варто ототожнювати з правом власності. Такий широкий підхід до розуміння понять «житло», зарахування до «іншого володіння» офісних та службових приміщень, приміщень господарського, виробничого та іншого призначення незалежно від форм власності відповідає й прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Із змісту клопотання вбачається , що як підставу для накладення арешту на майно, вилучене протоколом огляду місця події від 14.09.2024 року, прокурор визначив те, що вилучене посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 серія НОМЕР_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні і відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання, не може погодитись із вказаними доводами прокурора та вважає щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя звертає увагу, по-перше, на таке:

За змістом ст.132 КПК України посадова особа, яка звертається із клопотанням про накладення арешту на майно має довести, що вчинено злочин. В даній ситуації не йдеться про обґрунтованість підозри конкретної особи, у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру за фактом умисного пошкодження майна, вчиненого шляхом підпалу.

Факт вчинення злочину з використанням посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 серія НОМЕР_1 , на переконання слідчого судді, мав би підтверджуватись належними та допустимими доказами, які отримані органом досудового розслідування на цій стадії досудового слідства. Копії цих доказів мали б бути приєднані до клопотання і бути предметом дослідження слідчого судді.

Вирішуючи питання про накладення арешту на вилучене посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 серія НОМЕР_1 протоколом огляду місця події від 14.09.2024 року, слідчий суддя звертає увагу на те, що додані до клопотання матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна в рамках розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, прокурором не вказано яка сама обставина буде доводитись в рамках вказаного кримінального провадження за допомогою вищевказаного посвідчення УБД, якщо воно не є знаряддям та предметом вчинення кримінального правопорушення, а тому слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, зважаючи на те, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, доводи клопотання не ґрунтуються на законі та не підтверджені необхідними доказами, та з огляду на наведене приходить до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 16, 131, 132, 167, 170-175, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000855 від 15.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - відмовити.

Роз`яснити прокурору, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Негайне виконання даної ухвали покласти на дізнавача, прокурора.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1