ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9720/21 Номер провадження 11-кп/814/1681/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора апелянтаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2020 року за №0000447, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , у інтересах ОСОБА_8 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 29 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 13 вересня 2021 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення ним за попередньою змовою групою осіб закінченого замаху на заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах шляхом обману за таких обставин.

24 квітня 2020 року ОСОБА_10 подав до ТУ ДБР у м. Полтава із заяву про вчинення злочину службовими особами СУ ГУНП у Полтавській області (далі - заява про вчинення злочину), про що наприкінці квітня 2020 року повідомив свого знайомого ОСОБА_11 й попросив надати допомогу в з`ясуванні результатів розгляду цієї заяви, відомостей про початок та хід досудового розслідування.

ОСОБА_11 з цією метою звернувся до старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Відділу оперативних розробок Полтавського управління ДВБ НП України особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (далі - особа 1), який у період часу з кінця квітня до початку травня 2020 року в м. Полтава при зустрічі з ОСОБА_11 запевнив його, що в силу своєї службової діяльності знайомий із працівниками ТУ ДБР у м. Полтава , а також виразив готовність у наданні допомоги у з`ясуванні результатів розгляду заяви про вчинення злочину.

Разом з тим, заява про вчинення злочину за листом СУ ТУ ДБР у м. Полтава від 30 квітня 2020 року була скерована для додаткової перевірки та розгляду по суті до Полтавського управління ДВБ НП України, яке, у свою чергу, згідно з листом від 08 травня 2020 року скерувало цю заяву до ГУНП у Полтавській області, де за результатами її розгляду зроблено висновок про відсутність фактів неправомірних дій окремих співробітників СУ ГУНП у Полтавській області. За вказаною вище заявою відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились і досудове розслідування не здійснювалось.

Після звернення ОСОБА_11 з приводу отримання інформації щодо наслідків розгляду заяви про вчинення злочину особа 1 за невстановлених обставин з`ясував факт невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину за названою заявою.

Особа 1, діючи з умислом на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою з особа 2, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (далі - особа 2), вирішили заволодіти коштами ОСОБА_10 в особливо великих розмірах.

З цією метою особа 1 за невстановлених обставинах, не раніше середини червня 2020 року, залучив до вчинення кримінального правопорушення свого знайомого ОСОБА_9 , якому повідомив розроблений ним та особа 2 план злочинних дій по заволодінню коштами ОСОБА_10 в особливо великих розмірах шляхом шахрайства.

ОСОБА_9 погодився приєднатись до вчинення вказаного вище злочину та відповідно до розробленого плану мав увійти в довіру до ОСОБА_11 і шляхом переговорів із останнім створити видимість можливості вирішення його питань, а саме, що за умови надання ОСОБА_10 коштів ОСОБА_9 через наявні зв`язки може здійснювати вплив на керівництво ДБР для активізації досудового розслідування та забезпечення проведення слідчих (розшукових) і процесуальних дій у кримінальному провадженні, розпочатому начебто за заявою ОСОБА_10 .

Водночас особа 2, діючи відповідно до розробленого плану злочинних дій, з відома інших співучасників злочину, достовірно знаючи, що кримінальне провадження за заявою ОСОБА_12 не реєструвалось, а розслідувані у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000626, факти не мають жодного відношення до обставин, про які вказував у заяві ОСОБА_10 , з метою створення видимості здійснення досудового розслідування, розпочатого начебто за заявою ОСОБА_10 та введення в оману останнього для подальшого заволодіння його коштами, 24 червня 2020 року протягом робочого часу за місцем знаходження ТУ ДБР у АДРЕСА_2 допитав у статусі свідка ОСОБА_10 і склав завідомо неправдивий протокол допиту його як свідка в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000626.

Також особа 2 протягом робочого часу 30 червня та 24 липня 2020 року допитав у статусі свідка ОСОБА_13 та склав завідомо неправдиві протоколи допитів його як свідка у названому вище кримінальному провадженні.

20 липня 2020 року особа 1 з відома особа 2 та ОСОБА_9 зазначив ОСОБА_11 про необхідність передачі коштів у сумі 80 000 доларів США начебто для вирішення через керівництво ДБР питання щодо активізації досудового розслідування та подальшого виконання слідчих і процесуальних дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000626. ОСОБА_11 про зазначений вище факт розмови та необхідність надання коштів за проведення досудового розслідування повідомив ОСОБА_10

Затим особа 1 і ОСОБА_9 , діючи між собою за попередньою змовою групою осіб, зустрілись із ОСОБА_11 21 липня 2020 року приблизно о 14 годині в ГРК «Міміно» по вул. Маршала Бірюзова, 15 у м. Полтава, де вказали ОСОБА_11 , що в разі надання кошів вони можуть здійснювати вплив на керівництво ТУ ДБР у м. Полтава через керівництво ДБР із метою забезпечення активізації досудового розслідування в кримінальному провадженні, розпочатому начебто за заявою ОСОБА_10 . При цьому, особа 1 і ОСОБА_9 переконували ОСОБА_11 , що ніхто крім них не в змозі вирішити питання активізації досудового розслідування та проведення слідчих (розшукових) і процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні.

24 липня 2020 року ОСОБА_11 за вказівкою особа 1 прибув до слідчого ТУ ДБР у м. Полтава особа 2 за адресою: АДРЕСА_2 . Особа 2 довів до відома ОСОБА_11 план подальших слідчих дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000626, розпочатому начебто за заявою ОСОБА_10 , зазначивши, які саме слідчі та процесуальні дії, спрямовані на перевірку доводів ОСОБА_10 слідчим шляхом, він нібито буде виконувати.

Цього ж дня особа 1 по АДРЕСА_2 під час зустрічі з ОСОБА_11 повідомив про начебто отримання особою 2 та керівництвом ТУ ДБР у м. Полтава від керівництва ДБР вказівки на активізацію розслідування зазначеного вище кримінального провадження та повідомив останньому про необхідність надання ОСОБА_10 грошових коштів у розмірі 40 000 доларів США як 50% передплати за активізацію досудового розслідування та виконання озвученого слідчим ТУ ДБР у м. Полтава ОСОБА_14 плану подальших слідчих (розшукових) дій.

Водночас особа 2, виконавши свою роль у вчиненні злочину, з метою маскування протиправної діяльності 29 липня 2020 року о 14 годині 28 хвилин за місцем знаходження ТУ ДБР у м. Полтава в розслідуваному ним кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000626, за ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава на підставі заяви ОСОБА_15 , діючи повторно, несанкціоновано змінив інформацію щодо короткого викладу обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яка обробляється в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та зберігається на її носіях, зазначивши, при цьому, що вказане кримінальне провадження нібито розпочато за заявою ОСОБА_13 з приводу неправомірних дій працівників СУ ГУНП у Харківській області. 29 липня 2020 року о 14 годині 40 хвилин особа 2 вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про закриття цього кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Далі 30 липня 2020 року приблизно о 12 годині особа 1 та ОСОБА_9 під час зустрічі з ОСОБА_16 біля закладу швидкого харчування « McDonald's » по вул. Європейській, 187-А в м. Полтава повторно повідомили останньому про необхідність негайного надання коштів у сумі 40 000 доларів США для передачі їх керівництву ДБР для активізації досудового розслідування та забезпечення проведення слідчих (розшукових) і процесуальних дій у кримінальному провадженні, розпочатому начебто за заявою ОСОБА_10 , погрожуючи, що в разі ненадання коштів, подальше розслідування в цьому провадженні проводитись не буде. Водночас особа 1 та ОСОБА_9 з метою запобігання можливості викриття правоохоронними органами їх спільної із особою 2 протиправної діяльності вказали ОСОБА_17 на необхідність передачі коштів ОСОБА_10 у розмірі 40 000 доларів США особі на ім`я ОСОБА_18 , який займається обміном валют.

Виконуючи зазначену вище вказівку особа 1 та ОСОБА_9 , того ж дня приблизно о 13 годині ОСОБА_16 прибув до названого ними місця на перехресті вул. Пушкіна та Котляревського в м. Полтава, де передав особі на ім`я ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), якому не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_20 , осіб 1 і 2, грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБ України станом на 30 липня 2020 року становить 1 107 468 гривень, більш ніж у шістсот разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром.

Після вчинення наведених вище дій ОСОБА_9 , особи 1 і 2 були затримані співробітниками правоохоронного органу. Тим самим вони виконали всі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , у інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 29 квітня 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої апеляційні вимоги та наявність права на оскарження зазначеного вище судового рішення мотивує тим, що місцевий суд: усупереч принципам безпосередності дослідження доказів і презумпції невинуватості у вироку встановив обставини вчинення іншими особами кримінально-протиправної діяльності, які з огляду на їх зміст, публікації в пресі та відомості веб-сайту «Судова влада України» дозволяють ідентифікувати цих осіб, а саме особу 1 - як ОСОБА_8 , обвинувальний акт щодо якого розглядається в іншому кримінальному провадженні, а тому вказане судове рішення порушує права ОСОБА_8 ; не врахував, що в угоді про визнання винуватості стороною обвинувачення неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_9 за ч.4 ст.190 КК України, а не ч.5 ст.190 КК України, наведено умови в частині призначення ОСОБА_9 покарання, які не відповідають положенням кримінального закону, не визначено спосіб відшкодування зазначеної в обвинувальному акті шкоди та процесуальних витрат; не дослідив обставини інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення; в порушення приписів ч.4 ст.469 КПК України не з`ясував наявність згоди потерпілого на укладення угоди; не вирішив питання про розподіл зазначеної в обвинувальному акті розміру шкоди.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про те, що вирок не підлягає оскарженню представником ОСОБА_8 , оскільки ухвалений лише щодо ОСОБА_9 , обговорила питання можливості оскарження вироку адвокатом ОСОБА_7 , у інтересах ОСОБА_8 , перевірила матеріали кримінального провадження провадження та дійшла висновку про те, що апеляційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Коло осіб, наділених правом подавати апеляційну скаргу, визначено в ст.393 КПК України. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК України.

Згідно з ч.4 ст.475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржено в порядку, передбаченому КПК України, на підставах, передбачених ст.394 КПК України.

Частиною ж 4 ст. 394 КПК України унормовано, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених ч.ч.4, 6, 7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угоди не може бути укладено.

За змістом правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 03 березня 2016 року (справа № 5-347кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскаржень судового рішення гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і, при цьому, відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст.394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що регламентовано ч.2 ст.24 КПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання про те, чи є підстави для оскарження вироку суду першої інстанції до суду вищого рівня іншою особою, яка не була учасником судового провадження, ключовим є з`ясувати, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 29 квітня 2024 року Октябрським районним судом м. Полтава затверджено угоду про визнання винуватості від 13 вересня 2021 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9

ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

У вироку суд першої інстанції визнав установленим, що ОСОБА_20 у період часу із середини червня до 30 липня 2020 року в м. Полтава за попередньою змовою зі співучасниками групою осіб вчинив закінчений замах на заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах шляхом обману.

На думку колегії суддів, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , не наділений правом оскаржувати вирок щодо ОСОБА_9 на підставі угоди про винуватість, оскільки: це судове рішення, в тому числі викладене в ньому формулювання обвинувачення, визнане судом першої інстанції доведеним, не стосується ОСОБА_8 , його прав, свобод та інтересів; у тексті вироку (в його вступній, мотивувальній і резолютивній частинах) жодного разу не згадується прізвище ОСОБА_8 ; зі змісту названого судового рішення неможливо ідентифікувати ОСОБА_8 без проведення судового розгляду щодо нього з дослідженням доказів; оцінку й дослідження правомірності дій ОСОБА_8 , який угоду про визнання винуватості не укладав, суд першої інстанції не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про його права, свободи чи інтереси, і не встановлював преюдиційних фактів щодо нього.

Водночас слід зазначити, що норми кримінального процесуального закону не звільняють сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення щодо іншої особи. Вирок, ухвалений на підставі угоди щодо однієї із декількох осіб, не має преюдиціального значення для кримінального провадження щодо інших осіб. При цьому, дані про осіб, які містяться в процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру тощо) в кримінальному провадженні, не є підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.13 ч.1 ст.3 КПК України), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.ст.91, 92, 277, 291 КПК України.

Наведений вище підхід узгоджується з висновком щодо застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №639/2837/19).

Отже, враховуючи те, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має права її подавати, іншими особами вирок не оскаржено, а ухвалу про повернення названої скарги суд може постановити лише на стадії відкриття провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Аналогічну правову позицію щодо форми судового рішення, яке має постановити суд апеляційної інстанції за таких обставин, викладено в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 липня 2021 року (справа №304/283/20).

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 29 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4