ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2052/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/341/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2024 року,-

В с т а н о в и л а :

Цією ухвалою у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 відмовлено.

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів із дня постановлення цієї ухвали до 04 жовтня 2024 року, з можливістю внесення застави.

Зменшено суму застави, визначеної ОСОБА_7 як альтернативний запобіжний захід до 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 333 080 (триста тридцять три тисячі вісімдесят) гривень для внесення на депозитний рахунок отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838 ТУ ДСА України у Тернопільській області, Банк Отримувача ДКСУ м.Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_7 у справі (№607/12384/23) згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року.

У разі звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначено покласти на нього, передбачені п.п.1,2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України обов`язки:

1) прибувати до суду за кожним викликом;

2) не відлучатися за межі міста Вінниця без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

5)утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими в обєднаному кримінальному провадженні № 0000351, №0000550;

6) носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 у разі його звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначено до 04 жовтня 2024 року.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів із дня постановлення цієї ухвали до 04 жовтня 2024 року, з можливістю внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2023 року (№608/2015/22), для внесення на депозитний рахунок отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838 ТУ ДСА України у Тернопільській області, Банк Отримувача ДКСУ м.Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_10 у справі (№608/2015/22) згідно ухвали слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2023 року.

У разі звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначено покласти на нього, передбачені п.п.1,2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК обов`язки:

1) прибувати до суду за кожним викликом;

2) не відлучатися за межі міста Тернопіль без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

5)утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими в обєднаному кримінальному провадженні № 0000351, №0000550;

6) носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 у разі його звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначено до 04 жовтня 2024 року.

В апеляційних скаргах:

- захисник просить вказану ухвалу суду скасувати частково та постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Свої доводи аргументує тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, а ухвала суду обґрунтовується тільки тяжкістю можливого покарання.

Вважає, що наявні достатні підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, що в подальшому забезпечить належне виконання покладених на нього обов`язків.

Стверджує, що визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого, а застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб була б цілком обгрунтованою.

Крім того у обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, він проживає із матір`ю, прагне брати участь у вихованні свого сина, а також хоче працевлаштуватися, щоб мати змогу утримувати сім`ю.

-обвинувачений просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої доводи аргументує тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, а запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю був би цілком достатнім для запобігання ризикам.

Також зазначає, що справу розглянуто без його безпосередньої присутності у судовому засіданні та врахування його клопотань.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять ухвалу суду скасувати та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою обвинуваченого, міркування прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Так, на розгляді Гусятинського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 04 жовтня 2024 року включно, з мотивів того, що до спливу цього строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не представляється можливим, а встановлені раніше ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що є особливо тяжким злочином, ризики, визначені в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на даний час не зменшилися, оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення, ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших обвинувачених у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про обґрунтованість застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого або його зміни на більш м`який.

Підставою продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які вказують на те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, наявність яких стала підставою для застосування цього запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого з об`єктивних причин є неможливим, з метою недопущення ухилення обвинуваченого від суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його зміни на більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до двох місяців, зокрема до 04 жовтня 2024 року.

Крім того, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень обвинувачується ще й інші особи, а отже існує ризик вільного спілкування учасників, що перешкоджатиме кримінальному провадженню, а також існує ризик незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого.

З таким висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Як встановлено, завершити розгляд провадження до закінчення вищевказаного строку неможливо, а у кримінальному провадженні необхідно провести ряд процесуальних дій для забезпечення повного та об`єктивного проведення судового слідства.

Судом в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки.

Також судом враховано й дані, котрі характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що у нього відсутні утриманці, міцні соціальні зв`язки.

За змістом частин четвертої, п`ятої ст.182 КПК України:

- розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

- у кожному конкретному випадку розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи відомості щодо зазначених обставин, які встановлені в ході судового розгляду, колегія суддів вважає, що в даному випадку розмір застави в межах, встановлених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, здатний забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а отже слідчий суддя вірно визначив її розмір.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Надаючи оцінку доводам захисника, апеляційний суд враховує фактичні обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , та доводам відносно визначеної слідчим суддею застави, колегія суддів зауважує, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Аналіз приписів кримінального процесуального закону, судової практики та практики ЄСПЛ свідчить про те, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення.

Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги наведене і те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи при цьому об`єктивні обставини кримінального правопорушення і встановлені в судовому засіданні дані про особу підозрюваного, та обсяг встановлених у даному випадку ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що застава у розмірі 110 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на останнього відповідних обов`язків у разі її внесення, буде достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам у вказаному провадженні.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ..

Оцінюючи доводи апелянта про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів, що таке не підтверджується доказами, то колегія суддів вважає їх неспроможними оскільки у матеріалах провадження містяться достатні дані, що поза розумним сумнівом з достатньою переконливістю доводять його обґрунтованість та підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовною підставою для скасування по суті правильного судового рішення, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 впродовж тривалого часу перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до п. 70 рішення ЄСПЛ «Меріт проти України» (Заява № 66561/01) Суд нагадує, що у кримінальних справах перебіг «розумного строку», про який ідеться в п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту, коли особу «обвинувачено»; це може трапитися до того, як справа надійшла до суду першої інстанції (див., наприклад, згадуване рішення у справі «Девеєр проти Бельгії», с. 22, п. 42), тобто з дня арешту, дати, коли особу, про яку йдеться, було офіційно повідомлено, що його буде обвинувачено, чи з дати, коли розпочалося досудове слідство (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року, серія A, № 7, с. 26-27, п. 19; рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria) , ухвалене того самого дня, серія A, № 8, с.41, п. 18, та рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії» (Ringeisen v. Austria), від 16 липня 1971 року, серія A, № 13, с. 45, п. 110).

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

З огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, апеляційний суд звертає увагу на необхідність забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді