справа №991/9375/24
провадження №1-кс/991/9420/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

«18» вересня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , детектива НАБУ ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000152 від 23 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшло вказане клопотання прокурора.

Обставини, якими обґрунтоване клопотання.

Детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000152 від 23 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, щодо можливого заволодіння в умовах воєнного стану, під час виконання контракту на закупівлю прес-форм (кришки та кювета) для виробництва активного протитанкового захисту, службовими особами Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» (далі - ДП «НВО «ПХЗ»), за попередньою змовою групою осіб із ПП «ВЕСТХІМ» та ТОВ «РАДА 2007», бюджетними коштами в особливо великих розмірах, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

В ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «РАДА 2007» згідно з відомостями з реєстру податкових накладних відображало придбання кришок АДУ.001.00.01 та кювет АДУ.001.00.02 з ціною за одиницю відповідно 620,5 грн без ПДВ та 575 грн. без ПДВ. Всього придбано 930 кришок та 930 кювет на загальну суму 1 334 178 грн. з ПДВ. У єдиному реєстрі податкових накладних відсутні відомості про придбання ТОВ «ДЖ.Т.І.» кришок та кювет у інших суб`єктів господарювання. Так, ТОВ «РАДА 2007» перераховано з рахунку в AT «ПУМБ» IBAN НОМЕР_1 на рахунок ТОВ «ДЖ.Т.І.», що відкритий в AT «Банк Український Капітал» IBAN НОМЕР_2 в період з 27 квітня 2022 року по 16 серпня 2022 року кошти на загальну суму 28 701 000 грн як «оплата за металеві вироби/за ТМЦ». Директором та засновником ТОВ «ДЖ.Т.І.» у досліджуваний період згідно з реєстраційними даними був ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02 вересня 2024 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено і вилучено мобільний телефон, що належить ОСОБА_5 , марки Samsung модель «Galaxy A10s», номер моделі: SM-A107F/DS, серійний номер НОМЕР_4 , ІМЕІ1: НОМЕР_5 ; ІМЕІ2: НОМЕР_6 , в якому були наявні сліди, що свідчать про видалення файлів та застосунків для здійснення електронного листування для відновлення яких потрібні спеціальні експертні знання під час проведення відповідної експертизи.

За таких обставин, наразі виникли підстави для застосування такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Позиція сторін у судовому засіданні.

Детектив ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Додатково зазначив, що призначення відповідного експертного дослідження планується здійснити у найближчий час. Повідомив, що слідству необхідна лише повна побітова копія інформації з вилученого телефону, а не сам телефон.

Власник майна в судове засідання не з`явився, за наявним у матеріалах клопотання телефонним номером на дзвінок не відповідав. Зурахуванням положень ч.1 ст.172 КПК України, слідчим суддею було прийнято рішення про розгляд клопотання без участі власника майна, а прийняте за результатом його розгляду рішення направити на його поштову адресу.

Встановленні обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості (п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна та допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України, для збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу. При цьому, згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до клопотання, що відповідає даним витягу з ЄРДР від 12 вересня 2024 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000152 від 23 червня 2024 року здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, щодо можливого заволодіння в умовах воєнного стану під час виконання контракту на закупівлю прес-форм (кришки та кювета) для виробництва активного протитанкового захисту, службовими особами ДП «НВО «ПХЗ» за попередньою змовою групою осіб із ПП «ВЕСТХІМ» та ТОВ «РАДА 2007», бюджетними коштами в особливо великих розмірах, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Слідчий суддя досліджує лише питання достатності підстав вважати, що мало місце кримінальне правопорушення шляхом оцінки існуючих відомостей про діяння та можливість їх сприяння формуванню внутрішнього переконання в тому, що це діяння становить собою склад кримінального правопорушення безвідносно до особи, яка могла його вчинити.

Наведені детективом відомості про обставини вчинення дій, в сукупності з наданими у судовому засіданні детективом поясненнями та доданими до клопотання матеріалами, дають слідчому судді підстави для висновку, що могли мати місце обставини, про які зазначається у цьому клопотанні.

З матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою від 02 вересня 2024 року у справі №991/8126/24 слідчий суддя Вищого антикорупційного суду надаворгану досудового розслідування дозвіл на проникнення до житла ОСОБА_5 , дійшовши висновку про наявність достатніх підстав вважати, що могло бути вчинене зазначене у клопотанні детектива кримінальне правопорушення та про можливу причетність до його вчинення директора та засновника ТОВ «ДЖ.Т.І.» ОСОБА_5 .

При цьому, вказаною ухвалою надано дозвіл на відшукання та вилучення, зокрема мобільних терміналів систем зв`язку, у яких містяться відомості про вчинений злочин, які використовувалися для обміну інформацією між причетними до кримінального правопорушення особами та містять переписку вказаних осіб, а також ті, які містять текстові, аудіо- та відео-файли, що можуть бути використані під час проведення відповідних нкспертиз.

11 вересня 2024 року на підставі вказаної ухвали проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого останній видав власний мобільний телефон марки Samsung модель «Galaxy A10s», номер моделі: SM-A107F/DS, серійний номер НОМЕР_4 , ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 з наявною активною системою логічного захисту, код пароль для подолання системи логічного захисту - « НОМЕР_7 ». Після подолання системи логічного захисту органом досудового розслідування було встановлено, що на даному мобільному телефоні наявні видалені файлові документи та застосунки для проведення електронного листування, для відновлення яких потрібні спеціальні експертні знання під час проведення відповідної експертизи.З метою подальшого дослідження мобільний телефон був вилучений.

Постановою детектива від 12 вересня 2024 року вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом, оскільки він містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Щодо ознак речових доказів

Детектив стверджує, що вилучений у ОСОБА_5 мобільний телефон містить відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та необхідний для проведення експертного дослідження, а тому необхідно накласти на нього арешт на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України - збереження речових доказів.

В цьому контексті слідчий суддя перш за все вважає за необхідне вказати на власне критичне ставлення до можливості визнання електронних носіїв інформації речовими доказами в принципі як носіїв певної інформації, оскільки, як правило, орган досудового розслідування не надає переконливих доказів того, що такі носії були знаряддям злочину (містяться явні сліди) або на них встановлене шкідливе програмне забезпечення, за допомогою якого вчинявся злочин, при цьому формально посилається на «існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом» (ч.1 ст.170 КПК України) та/або «зберіг» на собі сліди кримінального правопорушення» (абз.2 ч.3 ст.170 КПК України). За такою логікою органу досудового розслідування доцільно було б арештовувати обладнання мобільних операторів, на якому також зберігається потрібна слідству інформація, однак орган досудового розслідування в таких випадках обмежується лише інформацією, отриманою за допомогою тимчасового доступу.

Як правило, і цей випадок не виключення, орган досудового розслідування цікавить інформація, яка міститься/може міститися чи містилася на цих носіях інформації (електронні документи) і арешт потрібен виключно для їх копіювання належним суб`єктом (експертом/спеціалістом) та у належний спосіб і формі (висновок/огляд).

Аналізуючи на цьому етапі розслідування повідомлену детективом інформацію про те, що серед видаленої з телефона ОСОБА_5 інформації може бути спілкування останнього з кураторами, які його «завербували» для реєстрації підприємства - ТОВ «ДЖ.Т.І.», їх переписка щодо отримання коштів за це та підписання реєстраційних документів, можливо переконатися, що вонаспіввідноситься з обставинами, що перевіряються в межах цього провадження, відомості про необхідність відновлення видалених файлів зафіксовані у протоколі обшуку, а тому у органу досудового розслідування наявна потреба в перевірці усього змісту цього носія, у тому числі за допомогою експертів.

Підсумовуючи та, враховуючи різну судову практику з цього приводу, недоцільність відокремлення картки пам`яті тощо, на якій зберігається уся наявна інформація у вилученому телефоні без зайвого втручання у його форму та цілісність, слідчий суддя, за встановлених та доведених детективом обставин, погоджується з можливістю застосування до цих правовідносин положення п.1 ч.2 ст.170 КПК України щодо необхідності накладення арешту.

На думку слідчого судді, враховуючи, серед іншого, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, яке розслідується, його специфіку, ступінь тяжкості, а також обставини щодо необхідності проведення відповідної експертизи вилученого телефона, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, з дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності окремої особи. З огляду на характер кримінального правопорушення, підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

У ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту телефона. Що стосується прав та законних інтересів власника/власників, то слідчий суддя вважає, що такі обмеження не будуть занадто обтяжливими для них з огляду на обставини справи.

Для запобігання надмірному обмеженню права власності, слідчий суддя вважає за доцільне вже на цьому етапі обмеження прав власника запропонувати органу досудового розслідування забезпечити можливість зацікавленим особам скопіювати з вилученого телефона контакти та іншу інформацію, яка не має відношення до цього провадження, але до неї має інтерес власник.

В той же час, слідчий суддя зазначає, що вилучений носій є складними пристроєм, а, з урахуванням рівня розвитку людства в цілому, є засобом зберігання великої за обсягом особистої/професійної інформації та швидкого спілкування осіб між собою і обміном великою за кількістю і обсягом інформацією, яка є досить «чутливою» та потребує захисту, у тому числі за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому після спливу максимально можливих строків проведення експертиз (п. 1.13 розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 №53/5),за наявності факту неправомірності подальшого утримання майна органом досудового розслідування, власник має право поставити перед слідчим суддею питання про його повернення (скасування арешту). При цьому, слідчий суддя акцентує увагу органу досудового розслідування на необхідності організації проведення відповідних дій в розумні строки, а отримання інформації від експерта у найкоротший строк є клопотом саме ініціатора і жодним чином зволікання з її наданням, незалежно від поважності причин (зайнятість експерта, завантаженість, відпустка тощо), не може негативно впливати на права власника.

Врахувавши правову підставу арешту майна (відповідні положення ст. 170 КПК України); можливість досягнення заявленої детективом мети, зокрема щодо збереження речових доказів через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна; встановлення обставин, що підтверджують факт можливого вчинення кримінального правопорушення; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; обставини кримінального провадження, з яких, серед іншого, вбачається відсутність негативних наслідків такого арешту майна для третіх осіб, слідчий суддя приходить до висновку, що, з метою виконання завдань цього кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування зазначене у клопотанні детектива майно підлягає арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ), а саме: мобільний телефон марки Samsung модель «Galaxy A10s», номер моделі: SM-A107F/DS, серійний номер НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали після її постановлення вручити детективу та іншим учасникам кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_6