Справа № 129/6/17
Провадження № 1-кп/135/3/24
У Х В А Л А

іменем України

20.09.2024 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижин Вінницької області, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисник обвинувачених ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ладижинському міському суді Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

У судове засідання в черговий раз не з`явився свідок ОСОБА_8 , який про час і місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать наявна в матеріалах справи розписка про отримання судової повістки. Причин поважності своєї неявки суду не повідомив.

Прокурор ОСОБА_6 вважає, що свідок ухиляється від явки до суду та заявив клопотання, в якому просив застосувати відносно свідка заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу та грошового стягнення.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 проти задоволення клопотання в частині здійснення приводу свідка не заперечував. Натомість в частині накладення на свідка грошового стягнення заперечив, посилаючись на те, що у суду не має інформації про дійсні причини неприбуття вказаного свідка, які можуть бути і поважними.

Обвинувачені підтримали позицію свого захисника.

Згідно зі ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 5 і 6 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення судового провадження в розумні строки забезпечує суд.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 60 КПК України, свідок зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду.

З матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_8 неодноразово не з`являється у судові засідання, причин неявки суду не повідомляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КПК України, поважною причиною неприбуття особи на виклик є затримання, тримання під вартою або відбування покарання; обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; несвоєчасне одержання повістки про виклик; інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.

Тобто, для визнання поважною причини неприбуття в судове засідання відповідною особою мають бути надані документальні підтвердження щодо перешкоджання її прибуття до приміщення суду.

Суд наголошує, що така засада кримінального провадження як змагальність сторін, визначена ст. 22 КПК України, передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Таке обстоювання полягає не лише у повідомленні суду своєї позиції та її належній аргументації, а й у доведенні відповідними засобами доказування певних обставин чи фактів, на яких вона ґрунтується.

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд ухвалювати рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, що є ознакою обґрунтованості судового рішення (ч. 3 ст. 370 КПК України). А тому, при оцінці поважності причин неприбуття на виклик, суд не може покладатися виключно на повідомлення учасника кримінального провадження щодо певних обставин, тобто презюмувати їх достовірність.

Однак, свідком ОСОБА_8 документальних підтверджень поважності причини неприбуття до суду не надано.

Враховуючи, що свідок не виконав покладений на нього обов`язок підтвердити причину неприбуття до суду з урахуванням приписів ч. 1 ст. 138 КПК України, суд уважає, що ОСОБА_8 не прибув в судове засідання без поважної причини.

Таким чином, наявні підстави для застосування до свідка визначених ст. 327 КПК України заходів забезпечення кримінального провадження, пов`язаних із неприбуттям особи в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення у випадках та в порядку, передбачених главами 11 та 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 140 КПК України, привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час. Під час судового провадження рішення про здійснення приводу приймається судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 КПК України, суд, установивши, що особа, яка зобов`язана з`явитися на виклик суду, була викликана у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання нею повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), та не з`явилася без поважних причин або не повідомила про причини свого неприбуття, постановляє ухвалу про здійснення приводу такої особи.

При цьому, привід є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК України).

Суд уважає, що поведінка свідка ОСОБА_8 , яка полягає в неодноразових неявках на виклик суду, свідчить про те, що він не має наміру добровільно з`явитися в судові засідання, а такі неявки перешкоджають розгляду справи протягом розумного строку, а тому з метою забезпечення явки в судове засідання, для виконання цілей та завдань КПК України слід застосувати привід свідка ОСОБА_8 до Ладижинського міського суду Вінницької області.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 139 КПК України якщо свідок, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний, не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Кім того, враховуючи, що свідком не надано доказів на підтвердження причин неприбуття на виклик суду, що позбавляє суд можливості оцінити їх поважність, суд констатує факт невиконання свідком ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків, а отже наявні підстави для застосування до нього такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення грошового стягнення.

За таких обставини, суд вважає за необхідне застосувати до свідка ОСОБА_8 грошове стягнення у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514 грн з огляду на встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір, який з 01 січня складає 3028 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139-143, 323, 532 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Судове засідання у справі за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України відкласти на 10 год 00 хв 11 листопада 2024 року.

Клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про привід свідка та застосування до свідка заходу забезпечення у виді грошового стягнення задовольнити.

Здійснити привід свідка ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до Ладижинського міського суду Вінницької області у судове засідання, призначене на 10 год 00 хв 11 листопада 2024 року.

Виконання ухвали доручити відповідним підрозділам Гайсинського районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області, контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Роз`яснити, що привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначеній в ухвалі час.

У разі неможливості здійснення приводу зазначених осіб до початку судового засідання повернути ухвалу до суду з письмовим поясненням причин невиконання.

Накласти на свідка ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , грошове стягнення у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 грн 00 коп.

Роз`яснити свідку, що відповідно до положень ст. 147 КПК , він має право на подання клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення суду, який її виніс, у разі наведення обґрунтованих доводів про безпідставність накладення грошового стягнення.

Клопотання подається до суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Ухвала в частині накладення грошового стягнення може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя