Справа № 734/2790/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/771/24
Категорія - ч.2 ст. 125 КК України. Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Козелецьким районним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000136 від 12 червня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 липня 2024 року та ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 липня 2024 року про виправлення описки, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин Яготинського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, що має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_10 засуджений за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Судом ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що 11 червня 2024 року, близько 21 год. 00 хв., перебуваючи на АДРЕСА_2 , діючи умисно, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої та бажаючи їх настання, в присутності дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час конфлікту на побутовому ґрунті з дружиною ОСОБА_12 , умисно завдав два удари рукою в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носа з синцем на носі та забою м`яких тканин обличчя з одним синцем на обличчі. Надалі схопив дружину за внутрішні поверхні верхніх кінцівок та здавлюючи пальцями рук, спричинив тілесні ушкодження у виді 10 синців на верхніх кінцівках. Після чого ОСОБА_10 штовхнув потерпілу, внаслідок чого, остання впала спиною на землю та здолавши таким чином супротив потерпілої, наніс не менше 4 ударів ногами по нижніх кінцівках, спричинивши тілесні ушкодження у виді 4 синців на нижніх кінцівках.

Згідно висновку судово-медичної експертизи внаслідок побиття чоловіком ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_12 були заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

Такими умисними діями ОСОБА_10 , у відповідності до ст. 1,3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив фізичне домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_12 .

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 липня 2024 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині вироку щодо ОСОБА_10 , а саме в частині написання кваліфікації дій обвинуваченого, вірним зазначено написання ч.2 ст. 125 КК України, замість частини 1.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, за м`якістю призначеного покарання, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалу суду про виправлення описки від 29 липня 2024 року - скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_10 - вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

ОСОБА_10 визнати винуватим за ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 160 годин.

Прокурор звертає увагу, що у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, обставини, які обтяжують покарання.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, суд вважає доведеним, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення (проступок) за встановлених органом дізнання обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, а його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Одночасно, судом встановлено, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у присутності дитини ОСОБА_11 , 2011 року народження, та відносно своєї дружини ОСОБА_12 , про що вказано у мотивувальній частині вироку.

Проте, за відсутності будь-яких аргументів, виключено з обсягу обвинувачення обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , що передбачені ст. 67 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Підстави виключення обтяжуючих обставин, які містяться в обвинувальному акті, судом у вироку не зазначено та їх фактично не виключено з обсягу обвинувачення.

Що стосується призначеного судом покарання, то, як стверджує апелянт, воно не відповідає вимогам ч.1 ст. 414 КПК України та ст.ст. 65, 50 КК України.

Зокрема, судом залишено поза увагою обставини, які обтяжують покарання, що і стало однією із причин призначення мінімального покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення (проступок). Крім того, судом не враховано майновий стан обвинуваченого та те, що він не працює, при цьому має на утриманні 4 малолітніх дітей.

За таких обставин, стверджує прокурор, призначене засудженому мінімальне покарання є несправедливим та не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення ним нових правопорушень. Так, вже 27 червня 2024 року ОСОБА_10 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окрім того, в мотивувальній частині вироку суд визнав доведеним, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.2 ст. 125 КК України, в той же час в резолютивній частині вироку суд визнав винуватим ОСОБА_10 за ч.1 ст. 125 КК України та призначив йому покарання у межах санкції зазначеної частини статті у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

За таких обставин, судом першої інстанції допущено неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та зменшення обсягу обвинувачення та зміну кінцевої правової кваліфікації дій особи.

Водночас, вказане порушення усунуто шляхом виправлення описки у оскаржуваному вироку. Однак, суд не вправі змінювати зміст судового рішення та будь-яким чином зачіпати його суть, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження. Прокурор переконаний, що у даному випадку, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про виправлення описки, в порушення ст. 379 КПК України, фактично здійснив не виправлення описки, а змінив вирок суду від 02 липня 2024 року та визнав винуватим ОСОБА_10 за ч.2 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які частково погодилися з апеляційною скаргою прокурора, заперечували проти зазначення обтяжуючих покарання обставин та посиленні покарання із штрафу на громадські роботи, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проводився у відповідності до вимог ч.2 ст. 382 КПК України, у спрощеному порядку, а тому висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ч.2 ст. 125 КК України, повинні відповідати обставинам встановлених органом досудового розслідування та викладеним в обвинувальному акті, які не оспорювались учасниками судового провадження.

Проте, суд не обґрунтовуючи свою позицію щодо наявності чи відсутності обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 фактично виключив такі обставини, хоча вони були встановленні в ході досудового розслідування та містяться в обвинувальному акті.

При цьому апеляційний суд підкреслює, що підставою для розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні є встановлення прокурором під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість та не оспорював встановлені обставини, а тому суд безпідставно, без будь-якого належного обґрунтування виключив обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 , що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду вважає встановленими обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , які передбачені ст. 67 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання у виді штрафу суд першої інстанції врахував, що він вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України. Також враховано ставлення обвинуваченого до вчиненого та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік та сімейний стан, наявність обставини, яка пом`якшує покарання. Крім того, суд врахував посередню характеристику за місцем служби та відсутність обставин, що обтяжують покарання, що суперечить дослідженим матеріалам справи.

Так, в супереч висновкам суду, матеріали справи не містять такої характеристики за місцем служби, натомість наявна характеристика за місцем реєстрації, яка містить лише дані про реєстрацію ОСОБА_10 , при цьому інших даних, які будь-яким чином характеризують особу обвинуваченого така характеристика немає.

Що стосується обставин, які обтяжують покарання, то як уже вказано вище, вони мають місце, і такими є - вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, а тому повинні бути враховані наряду з іншими обставинами при призначенні покарання.

Також суд враховує і майновий стан обвинуваченого, який не працює, на що звертає увагу прокурор, що також має важливе значення ще й з огляду на те, що на утриманні обвинуваченого знаходяться 4 малолітніх дітей, а тому призначення покарання у виді штрафу матиме не індивідуальний виховний вплив, а фактично матиме негативні наслідки для всієї сім`ї ОСОБА_10 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду, яка зводиться до обов`язкової необхідності індивідуалізації покарання, яке судом призначається конкретній особі з врахуванням даних, які всебічно характеризують особу винного, а тому суди також повинні додержуватися принципу доцільності покарання, сформульованому у ч. 2 ст. 65 КК України, тобто покарання повинно бути необхідне та достатнє для виправлення особи.

Виходячи із злочину, який вчинений обвинуваченим та наслідків вчиненого злочину для потерпілої, апеляційний суд, з урахуванням даних про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, тобто на наступний день після ухвалення вироку, приходить до висновку про те, що призначене судом покарання, зокрема, і з урахуванням даних про особу обвинуваченого, не буде достатнім та необхідним для його виправлення особи, а тому вважає, що покарання у виді громадських робіт є більш доцільним та таким, що відповідатиме даним про особу засудженого та меті покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд приходить висновку про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку.

Враховуються апеляційним судом і доводи прокурора з приводу постановлення ухвали про виправлення описки, яка постановлена без додержання вимог ст. 379 КПК України та фактично змінює судове рішення в його резолютивній частині, а тому має бути скасована.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні судом вироку та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали про виправленні описки, що є підставами для скасування вказаних рішень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 420, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 липня 2024 року про виправлення описки у вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, скасувати.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 липня 2024 року щодо ОСОБА_10 в частині відсутності обставин, що обтяжують покарання, кваліфікації кримінального правопорушення та покарання, скасувати.

Визнати обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_10 - вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

ОСОБА_10 визнати винуватим за ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 160 годин.

У решті цей вирок залишити без зміни.

Вирок набуває законної сили негайно після проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4