СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/8051/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка представляє інтереси ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000108 від 29.04.2021 року,-

встановив:

11.11.2024 року адвокат ОСОБА_3 , в інтересах власника земельної ділянки ОСОБА_5 , звернулась до суду з клопотанням про скасування арешту та заборон, накладеного ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 15.12.2022 року на земельну ділянку з кадастровим номером 0:03:040:0047 в рамках кримінального провадження №0000108 від 29.04.2021 року.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала, посилаючись на обставини викладені у клопотанні, зазначивши, що власник земельних ділянок - ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не має ніякого процесуального статусу, прокурором не надано відомостей про оголошення будь-кому підозри, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника, як зазначив у клопотанні прокурор. Дана земельна ділянка була придбана ОСОБА_5 ще у 2014 році і вона не може бути речовим доказом. Також адвокат зазначала, що дане кримінальне провадження внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, пердбаченого ч.2 ст.364 КК України і не зрогзуміло, яку доказову базу при розслідуванні такого злочину може нести арештоване майно, зокрема земельна ділянка, яка на законній правовій підставі перебуває у власності ОСОБА_5 . Вказана земельна ділянка була сформована ще у 2008 році, а ОСОБА_5 є добросовісним набувачем вказаної земельної діялнки і її арешт порушує її право вільно розпоряджатися своєю власністю.

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 проти клопотання заперечував, вказуючи, що арешт накладено відповідно до норм КПК України та обгрунтовано належними доказами, оскільки при проведенні огляду вказаної земельної ділянки із залученням сертифікованих спеціалістів-геодезистів ТОВ "Компас Гео" було встановлено, що вона знаходиться в межах 25 метрової прибережної захисної смуги річки Козинка і є об"єктом кримінально-протиправних дій, використовується її власником для особистого селянського господарства протиправним шляхом всупереч вимогам чинного природоохоронного законодавства України і тому повністю відповідає критеріям ст.98 КПК України та є матеріальним об"єктом, який може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі є предметом, що був та є дотепер об"єктом кримінально протиправних дій, який набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Також зазначав, що на даний час відносно ряду земельних ділянок, що є предметом досудового розслідування, у тому числі і щодо земельної ділянки, що належить ОСОБА_5 , в Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України проводиться земельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлено ряд питань для визначення чи є накладення меж земельних ділянок на межі прибережної захисної смуги і всі матеріали кримінального провадження передано в розпорядження експертів. Додатково пояснив, що в матеріалах провадження міститься судова експертиза, в ході якої відстань до найближчого водного об"єкта і земельної ділянки ОСОБА_5 складає від 17,54 до 23,32 метрів, однак даною експертизою не підстверджено та не спростовано розмір крутизни схилів біля водного об"єкту та в межах земельного фонду, при цьому надано правову оцінку перебування земельної ділянки по відношенню до чинного Детального плану території населеного пункту, затвердженого у 2013 році, в той час як земельна ділянка відведена раніше. В ході проведеної експертизи, призначеної раніше слідчим, не взято до уваги підтвердження дійсності та обгрунтованності досліджень інженерів-геодезистів ТОВ "Компас Гео" та не досліджено ряд інших питань, саме тому в даний час проводиться судова земельно-технічна експертиза і в разі зняття арешту із земельної ділянки існують ризики зміни її власником конфігурації такої ділянки, внесення змін до ландшафту ділянки, чим буде змінено крутизну схилів, поділі-об"єднання чи перепродажу ділянки, що унеможливить проведення подальшого експертного дослідження. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, заслухавши пояснення адвоката та заперечення прокурора, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000108 від 29.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 15.12.2022 року задоволено клопотання прокурора відділу представництва інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища Київської обласної прокуратури та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 0:03:040:0047, яка належать ОСОБА_5 .

Судом з`ясовано, що у кримінальному провадженні №0000108 від 29.04.2021 року на даний час жодним особам не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказйм злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 вказаного Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів;спеціальної конфіскації;конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини справа «Будченко проти України» в розділі«Оцінка суду» встановлено: п. 40 «Суд нагадує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року Series A № 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» заява № 48191/99, п.п. 49-62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series А № 98). Зі змісту ухвали випливає, що при накладенні арешту на грошові кошти заявника, питання спврозмірності і розумності не досліджувалось взагалі.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Варто наголосити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана не обгрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Отже, враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.

Частиною 1 ст.174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути сксовано повністю або частково, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього запобіжного заходу відпала потреба, або арешт накладено необгрунтовано.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що арешт із земельної ділянки із кадастровим номером 0:03:040:0047, яка належать ОСОБА_5 , підлягає частковому скасуванню, в частині позбавлення права власника заборони користування вказаною земельною ділянкою, при цьому не підлягають задоволенню вимоги в частині скасування права відчуження, розпорядження нею та будівництва на ній об"єктів нерухомості, оскільки на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, а тому клопотання про скасування арешту майна, навіть з урахуванням усіх викладених в ньому доводів, не підлягає задоволенню у повному об"ємі, оскільки досудове розслідування триває, у справі призначена судова земельно-технічна експертиза і зазначені обставини потребують подальшого з`ясування.

За наведених обставин, слідчий суддя дійшов переконання про часткове скасування арешту майна та заборон, що є співрозмірним меті яку прагне досягти орган досудового розслідування.

Керуючись вимогами ст.ст.7, 9, 22, 98, 170-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя-

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка представляє інтереси ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000108 від 29.04.2021 року, - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва у справі 1кс/759/4674/22 (унікальний номер 759/18020/22) від 15.12.2022 року в частині позбавлення права власника заборони користування земельною ділянкою з кадастровим номерам :03:040:0047, яка перебуває у власності ОСОБА_5 та розташована по АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 29.11.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1