Номер провадження: 11-кп/813/1671/24
Справа № 523/5226/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 01.04.2024 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у к/п №0000054 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у к/п №0000054 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Застосовано до неповнолітнього ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру, а саме:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля у вигляді заборони залишати житло з 20 год. до 07 год. наступної доби, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

3) передача неповнолітнього під нагляд його матері - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним 18 років.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 вказує на те, що судом було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з таких підстав:

- всупереч приписів ч. 3 ст. 105 КК України відповідно до яких тривалість заходів виховного характеру, передбачених у п.п. 2 та 3 ч. 2 статті, встановлюється судом, який їх призначає судом не був визначений строк обмеження дозвілля, яке полягає у забороні залишати житло;

- мотивувальна частина ухвала містить описки, які потребують виправлення, а саме: у абз. 7 мотивувальної частини помилково вказано, що проти задоволення клопотання прокурора не заперечувала законний представник потерпілого у присутності потерпілого ОСОБА_9 , в той час як ОСОБА_9 є особою, яка вчинила суспільно небезпечне діяння яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, окрім того, у абз. 11 мотивувальної ухвали невірно вказано, що неповнолітній ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки він вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України так як на момент вчинення вказаного діяння він не досяг віку кримінальної відповідальності.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_8 просить змінити ухвалу суду від 01.04.2024 в частині застосування примусових заходів виховного характеру. Абзац другий резолютивної частини викласти в такій редакції:

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру, а саме:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля у вигляді заборони залишати житло з 20 год. до 07 год. наступної доби, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 строком на 1 рік;

3) передача неповнолітнього під нагляд його матері - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним 18 років.

Мотивувальну частину ухвали змінити, в абзаці 7 слова «законний представник потерпілого у присутності потерпілого ОСОБА_9 » замінити на слова «законний представник неповнолітнього - мати ОСОБА_10 у присутності неповнолітнього ОСОБА_9 »;

У абзаці 11 вказати «вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України».

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та просила її задовольнити, думку захисника, який не заперечував проти її задоволення, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України прокурором не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог вищезазначеної ч. 1 ст. 404 КПК України.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання прокурора відносно допущеного судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Так, оскаржуваною ухвалою до ОСОБА_9 був застосований примусовий захід виховного характеру зокрема у виді обмеження дозвілля у вигляді заборони залишати житло з 20 год. до 07 год. наступної доби, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є серед іншого щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Приписами ст. 501 КПК України визначено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передбачено, що обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК України) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Однак, всупереч приписів ст. 105 КК України судом не була визначена тривалість такого виду примусового заходу виховного характеру як обмеження дозвілля.

Вирішуючи вказане питання, апеляційний суд виходить із того, що при ухваленні судового рішення щодо неповнолітнього суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК України та розділу ХІ КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку та наслідки діяння, дані про особу та сім`ю малолітнього, його характеристику, умови життя, виховання і поведінку, ставлення до вчиненого.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 є учнем ліцею, виховується матір`ю, за місцем проживання скарг на нього не надходило, на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Одеської міської ради та на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Відтак, апеляційний суд погоджується із позицією прокурора з приводу того, що тривалість обмеження дозвілля строком на 1 рік буде необхідною та достатньою для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним інших суспільно-небезпечних діянь.

Окрім того, дійсно, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали судом було допущено ряд описок, порядок виправлення яких визначено ст. 379 КПК України.

При цьому, задля економії процесуальних засобів колегія суддів вважає за можливе внести відповідні зміни до оскаржуваної ухвали суду 1-ої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

За таких обставин, оскільки доводи прокурора у повному обсязі знайшли своє підтвердження, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, та зміни ухвали суду 1-ої інстанції з мотивів, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 514, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2024 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у к/п №0000054 від 31.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України змінити.

Абзац другий резолютивної частини викласти в такій редакції:

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи виховного характеру, а саме:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля у вигляді заборони залишати житло з 20 год. до 07 год. наступної доби, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 строком на 1 рік;

3) передати неповнолітнього під нагляд його матері- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним 18 років.

В абзаці 7 мотивувальної частини ухвали слова «законний представник потерпілого у присутності потерпілого ОСОБА_9 » замінити на слова «законний представник неповнолітнього - мати ОСОБА_10 у присутності неповнолітнього ОСОБА_9 »;

У абзаці 11 мотивувальної частини ухвали вказати «вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України».

В іншій частині ухвалу суду 1-ої інстанції - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3