ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 760/8339/16

провадження № 51-1039км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

засуджених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 на вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 11 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2

ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК), та

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2

ст. 115 КК,

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року:

- ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років;

- ОСОБА_10 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років;

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Київський апеляційний суд ухвалою від 13 грудня 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.

У цьому кримінальному провадженні вироком Солом`янського районного суду

м. Києва від 11 грудня 2020 року також було засуджено ОСОБА_11 , вирок стосовно якого в апеляційному порядку не переглядався і не є предметом оскарження до суду касаційної інстанції.

Згідно з вироком суду 09 листопада 2015 року, близько 18:00, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вступили між собою у змову направлену на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , який був вітчимом ОСОБА_9 і до якого у останньої було неприязне відношення, про що ОСОБА_9 неодноразово повідомляла ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , та розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_11 повинен був заподіяти ОСОБА_13 тілесні ушкодження, несумісні з життям, а ОСОБА_9 і ОСОБА_10 показати місце проживання ОСОБА_13 , допомогти учасникам проникнути до квартири останнього, бути присутніми під час вбивства для спостереження за навколишньою обстановкою.

Цього ж дня, близько 18:15, вони всі разом на автомобілі ВАЗ 2103, прибули за місцем проживання потерпілого ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , зайшли до під`їзду, де розташована кв. № 15, у якій проживав потерпілий, подзвонили в неї, двері ніхто не відчинив, після чого, ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повернулися за місцем проживання

ОСОБА_10 , щоб взяти ключі від цієї квартири. Далі близько 23:15, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на автомобілі ВАЗ 2103, вдруге прибули за місцем проживання ОСОБА_13

ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 піднялися до кв. № 15, вхідні двері якої відчинила ОСОБА_9 власним ключем. До квартири зайшли ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , розташувавшись зліва та справа від входу до вітальної кімнати (зали), у якій на дивані лежав ОСОБА_13 у положенні головою до виходу. За ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до квартири зайшов ОСОБА_11 , який дістав з-під своєї куртки тупий твердий предмет схожий на біту, зайшов до зали, підійшов до дивану і наніс ОСОБА_13 декілька ударів по голові, після чого останній впав з дивану на підлогу, в цей час ОСОБА_11 продовжив наносити удари по голові ОСОБА_13 .

Після того, як потерпілий припинив подавати ознаки життя, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_11 , де знаходяться совок і віник для прибирання кімнати та кухонний ніж, яким ОСОБА_11 вирізав частину паласу, розташованого біля дивану.

Далі, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вийшли з квартири на вулицю і перебували на вулиці близко 15 хв, і вирішили вивезти труп ОСОБА_13 з квартири. В цей час ОСОБА_10 залишилася у під`їзді для спостереження за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_9 і ОСОБА_11 зайшли до квартири, де загорнули труп ОСОБА_13 у ковдру і винесли його з квартири до автомобіля ВАЗ 2103, який ОСОБА_11 попередньо підігнав до під'їзду. Помістивши труп ОСОБА_13 до багажника автомобіля, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на ньому виїхали з м. Києва в напрямку с.Білогородка Київської обл, де на 19 км автошляху між с. Гнатівка і м. Бишів Київської обл., з правої сторони узбіччя дороги, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 дістали з багажника труп ОСОБА_13 , який віднесли до кущів, де залишили його, після чого від`їхавши на декілька кілометрів, зупинилися і спалили ковдру, та інші речі.

Смерть ОСОБА_13 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння основи черепу та кісток обличчя, крововиливом під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, крововтратою, шоком та його набряком-набуханням, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя переломів кісток обличчя з травматичним розтином пазух обох верхніх щелепних кісток, супроводження крововтрати та шоку.)

Вимоги й доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині засудження ОСОБА_9 , вважає, що вони прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і просить їх скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Вважає докази щодо ОСОБА_9 , які аналізували суди першої та апеляційної інстанцій, у сукупності не доводять її винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Приймаючи рішення у цьому провадженні, суди не дотрималися приписів статей 94, 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Апеляційний суд в свою чергу не звернув увагу на порушення допущені місцевим судом, про які було вказано в апеляційній скарзі, чим не дотримався приписів статей 404, 405, 419 КПК.

Захисник акцентує увагу на тому, що суди проігнорували доводи сторони захисту про відсутність умислу у ОСОБА_9 на заподіяння смерті ОСОБА_13 .

Також суди безпідставно послалися на запис з камери відеоспостереження з будинку, де проживав потерпілий, оскільки він не містить обставин, що три особи вийшли з під`їзду і винесли труп, який помістили до багажника автомобіля.

Захисник переконаний, що дії ОСОБА_9 безпідставно кваліфіковані за п.12 ч. 2 ст. 115 КК, оскільки згідно обставин справи вбивство ОСОБА_13 вчинив саме ОСОБА_11 , будь-яких даних про те, що ОСОБА_9 мала умисел на вбивство потерпілого матеріали кримінального провадження не містять. Крім того суд першої інстанції не вказує, яку конкретно частину та обсяг дій виконала ОСОБА_9 для настання смерті потерпілого.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_9 не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вважає, що вони прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і просить їх скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_9 є аналогічними за змістом доводам скарги її захисника і зводяться по суті до безпідставного засудження.

Засуджена також звертає увагу, що апеляційний суд переглядаючи вирок місцевого суду належним чином не перевірив доводи апеляційних скарг сторони захисту, чим не дотримався приписів ст. 419 КПК.

Стверджує, що у неї не було попередньої змови на заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_13 і умислу на позбавлення його життя, а тому вважає, що її дії невірно кваліфіковано.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погоджується з рішеннями судів в частині засудження ОСОБА_10 , вважає, що вони прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Вважає, що докази винуватості ОСОБА_10 , які аналізували суди першої та апеляційної інстанцій, в сукупності не доводять її винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Приймаючи рішення, суди не дотрималися приписів статей 94, 370 КПК.

Апеляційний суд в свою чергу не звернув увагу на порушення допущені місцевим судом, про які було вказано в апеляційній скарзі, чим не дотримався приписів статей 404, 405, 419 КПК.

Вирок місцевого суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження встановленим під час судового розгляду, оскільки суд не врахував відсутність попередньої змови на вбивство потерпілого, про що вказували і самі обвинувачені під час допитів в суді. Суд також не врахував що ОСОБА_10 не бачила моменту спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Крім того, захисник вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не застосування судами до підзахисної приписи ч. 5 ст. 72 КК, а саме безпідставно не зараховано у строк покарання, строк перебування її під вартою у період з 11 жовтня 2019 року по день набрання вироком законної сили, що є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_10 не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вважає, що вони прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і просить їх скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що докази, які аналізували суди першої та апеляційної інстанцій, у сукупності не доводять її винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_10 є аналогічними за змістом доводам скарги її захисника і зводяться по суті до безпідставного засудження та порушень під час оцінки доказів.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та засуджені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підтримали доводи касаційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор не підтримала касаційних скарг захисників та засуджених. На її думку, доводи наведені у скаргах є необґрунтованими, просила суд відмовити у їх задоволенні та залишити без зміни рішення судів попередніх інстанцій.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та засуджених, вислухавши позицію прокурора та перевіривши доводи касаційних скарг і матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. За частиною 2 цієї статті суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК зокрема визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно зі ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення; 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить із установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам, наведеним у касаційних скаргах, в частині установлених судом фактичних обставин кримінального провадження, у тому числі отримувати нові докази та досліджувати їх.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що свій висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12

ч. 2 ст. 115 КК місцевий суд належним чином вмотивував безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які були детально оцінені за критеріями, що визначені положеннями ст. 94 цього Кодексу і в сукупності правильно визнані достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, за апеляційними скаргами сторони захисту, обґрунтовано дійшов висновку, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК розглянув кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , їх винуватість у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, установлена на підставі об`єктивно з`ясованих фактичних обставин кримінального правопорушення, які підтверджено сукупністю досліджених та перевірених доказів, зокрема показаннями обвинувачених, свідків та іншими письмовими матеріалами справи.

Перевіряючи дотримання вимог ст. 419 КПК Суд встановив, що спростовуючи доводи апеляційних скарг сторони захисту в частині необґрунтованості засудження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засуджених. Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дотримався вимог статей 404, 405, 407, 419 КПК.

Колегія суддів дійшла до висновку, що з розгляд кримінального провадження судами попередніх інстанцій в цілому був проведений справедливо, на засадах змагальності із дотриманням процесуальних норм.

Перевіряючи доводи поданих касаційних скарг, їх суть здебільшого зводиться до того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не визнають фактів участі в умисному вбивстві ОСОБА_13 та попередньої змови направленої на такі дії, мотиви вбивства у них відсутній, а сам факт протиправного діяння був результатом ексцесу виконавця ОСОБА_11 , який про свій намір ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не повідомляв. Побоюючись за своє життя і здоров`я після вбивства вони діяли під впливом ОСОБА_11 .

Вказані доводи відносяться до фактичних обставин справи і були перевірені та оцінені судами попередніх інстанцій з дотриманням ст. 94 КПК.

Оцінюючи наявність у ОСОБА_15 та ОСОБА_10 мотивів на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 , суди обґрунтовано зважили на показання обвинувачених, потерпілого, а також свідка ОСОБА_16 в частині, що за деякий час до події погіршились відносини між вбитим і його падчеркою

ОСОБА_9 , оскільки вбитий ОСОБА_13 був проти спілкування падчерки з її подругою ОСОБА_10 , яка на його думку, «негативно» впливала на ОСОБА_9 .

Засуджена ОСОБА_10 , під час допиту повідомила, що вбитий забороняв ОСОБА_9 спілкуватися з нею, з приводу чого і виникали конфлікти, як між ОСОБА_9 і вбитим, так і між нею і ОСОБА_13 , що також підтвердила і ОСОБА_9 . Про вказані обставини був обізнаний і ОСОБА_11 , що він підтвердив під час допиту в суді.

Згідно показань обвинувачених ОСОБА_9 в результаті конфлікту з ОСОБА_13 , який відбувся 03 листопада 2015 року, отримала тілесні ушкодження в зв`язку з чим перебувала в лікарні, і після виписки вона додому не повернулася, а разом з матір`ю проживали у ОСОБА_10 .

Таким чином, вказані обставини суд визнав такими, які обґрунтовано свідчать про наявність у ОСОБА_9 і ОСОБА_10 мотиву на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 з метою усунення останнього, як перешкоди у спілкуванні подруг.

Обставин, які б вказували на відсутність у ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , будь-яких мотивів на умисне вбивство ОСОБА_17 під час розгляду справи не встановлено.

Суд касаційної інстанції погоджується з результатами оцінки судів попередніх інстанцій наявності умислу у ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на позбавлення життя ОСОБА_13 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Так, оцінюючи дії кожного із засуджених суди взяли до уваги і проаналізовали обставини, повідомлені кожним із засуджених, потерпілим ОСОБА_18 , який є сином померлого, свідком ОСОБА_16 та фактичні дані протоколів слідчих дій і дійшли обґрунтованих висновків про те, що на спільну направленість і узгодженість їх дій вказують наступні факти: що за деякий час до події, відносини між потерпілим та його падчеркою ОСОБА_9 погіршилися, у зв`язку з чим вона з матір`ю ОСОБА_16 проживала у ОСОБА_10 ; засуджена ОСОБА_9 показувала ОСОБА_11 фотографію вітчима ОСОБА_13 та надала йому номер мобільного телефону потерпілого; засуджені всі разом 09 листопада 2015 року у вечірній час в день вчинення злочину на машині

ОСОБА_11 прибули до будинку, де проживав потерпілий та двічі всі разом заходили до під`їзду, де знаходиться квартира ОСОБА_13 ; засуджена ОСОБА_9 особисто надала доступ до квартири, де проживав потерпілий шляхом відчинення та зачинення дверей квартири потерпілого власним ключем; перебуваючи в квартирі ОСОБА_9 показала ОСОБА_11 де знаходиться віник, совок і ніж; вже після вбивства потерпілого ОСОБА_13 вночі втрьох виносили з під`їзду загорнуте у частину паласу та ковдру тіло потерпілого ОСОБА_13 , який помістили до багажного відділення автомобіля ОСОБА_11 , яким він заздалегідь під`їхав багажною частиною до під`їзду, і далі всі разом сіли в автомобіль і вивезли загорнуте тіло за межі міста Києва; а також предмет заздалегідь заготовлений ОСОБА_11 для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, суди встановили, що поведінка ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на місці події під час першого прибуття до місця проживання ОСОБА_13 , тривалість їх перебування біля будинку і у під`їзді будинку, де розташована квартира потерпілого, вчинення дій направлених на пошкодження автомобіля останнього, на переконання суду, вказують, що ініціатива на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 належала ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Також суд, взяв до уваги показання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стосовно обставин нанесення саме ОСОБА_11 тілесних ушкоджень потерпілому

ОСОБА_13 .

Механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , про який показала ОСОБА_9 , від яких ОСОБА_13 впав з дивану на підлогу, відповідає слідам рідини бурого кольору, виявленим і вилученим в ході огляду квартири потерпілого, а саме: на наволочці подушки з дивану - виявлена кров ОСОБА_13 , на підлозі біля дивану - виявлена кров людини, ковролін на підлозі біля дивану просякнутий рідиною бурого кольору.

Знаряддя кримінального правопорушення - предмет, схожий на біту, про який показали ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , відповідає даним висновку медико - криміналістичного дослідження від 10 грудня 2015 року, згідно якого рани на голові потерпілого спричинені тупим предметом з можливою циліндричною поверхнею.

Наведені докази суд обґрунтовано визнав такими, що вказують про нанесення тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, саме ОСОБА_11 .

Висновки суду щодо співучасті ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та

ОСОБА_11 у вбивстві потерпілого не протирічать посиланням зробленим судами, що саме ОСОБА_11 безпосередньо наносив тілесні ушкодження потерпілому.

Також суди дали оцінку показанням обвинувачених про те, що ОСОБА_11 мав на меті поговорити «по чоловічому» з потерпілим про його відносини з

ОСОБА_9 і визнали їх такими, що не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені на підставі сукупності досліджених доказів.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведене суди дійшли обґрунтованих висновків, що обставини, які передували події, поведінка ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на місці події, до, під час і після вбивства, свідчать про наявність у кожного з обвинувачених мотиву на вбивство ОСОБА_13 , і що всі вони були об`єднані спільним умислом, направленим на позбавлення життя потерпілого.

Крім того слушним є посилання судів на судово практику по розгляду кримінальних проваджень про злочини проти життя та здоров`я особи, згідно якої, за злочин, передбачений ч. 2 ст. 115 КК, несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчиняли дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

Суд апеляційної інстанції дав оцінку доводам сторони захисту про те, що відеозапис на якому зафіксовано події біля будинку потерпілого не підтверджує участь ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в умисному вбивстві ОСОБА_17 та переміщенні тіла останнього.

Спростовуючи доводи в цій частині апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, що фактичні дані протоколу перегляду відеозапису і сам відеозапис від 09 листопада 2015 року, є належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Згідно відеозапису розвитку подій 09 листопада 2015 року, який безпосередньо був переглянутий судом, встановлено, що при першому прибуттю трьох осіб: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 до будинку потерпілого, всі втрьох заходили до під`їзду будинку, де розташована квартира, у якій проживав ОСОБА_13 та вночі з під`їзду будинку виносили труп потерпілого, який помістили до багажника автомобіля ОСОБА_11 .

Колегія суддів звертає увагу, що фактичні дані вказаного відеозапису не є єдиними і вирішальними доказами винуватості ОСОБА_9 і

ОСОБА_10 .

Фактичні обставини пошкодження ОСОБА_9 автомобіля ОСОБА_13 оцінювалися в сукупності з встановленими фактичними обставинами і не протирічать висновкам судів про винуватість ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що прокурор в порушення приписів ст. 338 КПК, безпідставно в ході судового розгляду змінив обвинувачення, виклавши його в новій редакції є необґрунтованими, оскільки захисник в касаційній скарзі не вказує, яким чином зміна прокурором обвинувачення в суді вплинула на законність прийнятих судами рішень, з урахуванням того, що судовий розгляд відповідно до ст. 337 цього Кодексу здійснюється в межах висунутого обвинувачення і фактичні обставини кримінального провадження є предметом доказування та перевіряються судом. Даних про те, що зміна обвинувачення прокурором вплинула на права засуджених, матеріали кримінального провадження не містять.

Також суд дав оцінку доводам сторони захисту про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на місці події перебували у пригніченому психологічному стані та вчиняли дії під тиском ОСОБА_11 і обґрунтовано їх відхилив, водночас взяв до уваги фактичні дані висновку судово-психіатричної експертизи від 15 грудня

2015 року ОСОБА_9 , згідно якої, в період вчинення кримінального правопорушення і на теперішній час вона страждала і страждає на легку розумову відсталість - F.70.0 згідно з МКХ-10 та могла і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Згідно фактичних даних висновку судово-психіатричної експерта від 17 грудня 2015 року ОСОБА_10 у період вчинення кримінального правопорушення і на теперішній час на будь-який психічний розлад не страждала і не страждає, могла і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Колегія суддів не погоджується з доводами касаційної скарги захисника

ОСОБА_7 про безумовну підставу для скасування ухвали апеляційного суду, незастосування судами першої і апеляційної інстанцій приписів ч. 5 ст. 72 КК в редакції на час вчинення злочину та не зарахування у строк покарання терміну перебування ОСОБА_10 під вартою з 11 жовтня 2019 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки вирішення цього питання в порядку виконання вироку не протирічить положенням статей 537, 539 КПК.

Водночас, суд бере до уваги, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року ОСОБА_10 зараховано у строк відбування покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року, строк тримання під вартою з 11 жовтня 2019 року по 13 грудня 2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі (т. 9, а.с 19,20).

Таким чином, за обставин цього кримінального провадження, суд касаційної інстанції не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що вплинули чи могли вплинути на законність прийнятих судами попередніх інстанцій рішень та справедливість судового процесу в цілому.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в цьому кримінальному провадженні не встановлено.

Покарання призначене засудженим в межах санкції п. 12 ч. 2 ст. 115 КК є обґрунтованим і справедливим.

Інші доводи касаційних скарг, що стосуються переоцінки фактичних обставин подій, дослідження доказів та їх достовірності, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК.

У касаційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що касаційні скарги захисників та засуджених задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3