Справа № 278/3319/24
В И Р О К

Іменем України

20 серпня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Житомирського району та області, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні маючого малолітню дитину, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и в:

12 червня 2024 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000358.

З угоди вбачається, що 23.05.2024 ОСОБА_4 перебував в підсобному приміщені, що знаходиться на території пилорами, по АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

В цей же день та місці, близько 10 год. ОСОБА_4 , реалізуючи цей умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, з під подушки, яка знаходилась у вказаному приміщенні таємно викрав мобільний телефон торгівельної марки «Хіаоmі Redmi 12» вартістю 4026 грн 90 коп., який належить ОСОБА_6 . В подальшому, ОСОБА_4 місце скоєння кримінального правопорушення залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Сторони угоди кваліфікували діяння ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, та узгодили покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк п`ять років зі звільненням обвинуваченого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи в порядку ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) питання про можливість затвердження судом вищезазначеної угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступного.

Інкриміноване ОСОБА_4 діяння правильно кваліфіковане за ч. 4 ст. 185 КК, оскільки він таємно викрав чуже майно в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 12 КК кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , є умисним тяжким злочином; угоду укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні названого кримінального правопорушення; потерпілим надано письмову згоду на укладення цієї угоди. Таким чином, сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч.ч. 4 та 5 ст. 469 КПК.

Зміст угоди відповідає вимогам, встановленим ст. 472 КПК, угода також містить передбачені ст. 473 КПК наслідки її укладення та затвердження.

Укладення угоди між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором є добровільним, сторони цілком розуміють наслідки угоди, обмеження в праві на оскарження вироку суду та наслідки невиконання умов угоди.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.

Для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні фактичні підстави.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання, а також звільнення від його відбування з випробуванням відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, який не судимий, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Суд вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.

Сторони угоди просили суд затвердити угоду про визнання винуватості. Обвинувачений вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності, вину визнає повністю.

Цивільний позов у провадженні не пред`явлено.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Арешт, накладений на речовий доказ, на підставі ст. 174 КПК підлягає скасуванню, а самий доказ залишенню в розпорядженні власника.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК, суд,

у х в а л и в:

Затвердити у кримінальному провадженні № 0000358 угоду про визнання винуватості від 12 червня 2024 року між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом двох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, а у разі працевлаштування - роботи.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 04.06.2024 на мобільний телефон "Xioami Redmi 12", - скасувати, а вказаний телефон залишити в розпорядженні власника.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн 12 коп. судових витрат на залучення експертів при проведенні судових експертиз.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. При цьому вирок може бути оскаржений лише з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а також направити потерпілому не пізніше наступного дня після ухвалення. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1