Провадження №: 1-кп/336/421/2024
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду перебуває кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу підтримав, вказуючи, що ОСОБА_5 тривалий час переховувався від суду, був оголошений у розшук, крім того, обвинувачений не працює, джерел доходу не має, наразі підозрюється у скоєнні інших тяжких злочинів, провадження за якими здійснюються іншими судами. Вказуючи на ризик переховування від суду, а також вчинення інших злочинів, прокурор вважає, що виключно запропонований запобіжний захід допоможи запобігти відповідних ризиків.

Захисник та обвинувачений заперечували проти заявленого клопотання щодо запобіжного заходу, просили обрати менш суворий запобіжний захід, вказуючи, що обвинувачений має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв?язки, адже до України нещодавно приїздили його родичі, у зв?язку з чим ризик переховування від суду значно зменшився.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

По даній справі суд враховує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, не надав жодних доказів на підтвердження наявності у нього постійного місця проживання та документів щодо належності цього житла та свого права там мешкати, у обвинуваченого немає офіційного джерела доходів, наразі щодо нього Шевченківським районним судом м. Запоріжжя розглядається ще одне кримінальне провадження за звинуваченням у скоєнні також тяжкого злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України.

Посилання захисника на те, що до України нещодавна приїздили його родичі, суд до уваги не бере, адже в ході розгляду справи було з?ясовано, що мати обвинуваченого виїхала на постійне місце проживання до іншої країни, брат помер. При цьому до суду жодного разу не звертався будь-хто з родичів ОСОБА_5 , які б хотіли із ним побачитись, або внести визначену судом заставу, що свідчить про відсутність у нього саме стійких родинних зв?язків. Виключно наявність кровного споріднення між особами очевидно не впливають на формування стійкої соціальної прив`язаності, яка б могла в цьому випадку запобігти ризику переховування від суду.

В цьому кримінальному провадженні 13.09.2023 року ОСОБА_5 був оголошений у розшук, а ухвалою від 27.11.2023 року провадження у справі було поновлено у зв?язку з встановленням місця перебування обвинуваченого.

Водночас в наступні судові засідання обвинувачений, який був сповіщений про дату та час розгляду справи, не з?являвся, судом неодноразово застосувався примусовий привід, який не був виконаний за відсутністю відомостей про місце проживання ОСОБА_5 .

Підсумовуючи вищевказане, суд виходить з того, що безумовно наявний ризик переховування від суду, а рівно і скоєння інших злочинів, адже обвинувачений вже засуджений вироком суду за скоєння злочину проти власності. Також наявні і ризики впливу на свідків.

Такі ризики у своїй сукупності є достатньо вагомими для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Інші альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, крім того, стороною захисту не надано суду доказів щодо можливості обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді, наприклад, домашнього арешту, адже не надано документального підтвердження наявності у обвинуваченого житла на праві власності чи користування.

На переконання суду обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який в цьому випадку полягає у необхідності забезпечення права учасників справи на розгляд справи у розумний строк та усунення небезпеки вчинення протиправних діянь обвинуваченим та, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 листопаду 2024 року включно.

Ухвала суду діє до 18 листопаду 2024 року включно.

Визначити розмір застави у 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює сумі у 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

У разі внесення суми застави обвинуваченим або іншою особою та надання документу, що це підтверджує, ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави на ОСОБА_5 покладаються обов?язки:

прибувати за викликом суду;

не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Попередити заставодавця, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до суду апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1