У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 285/5739/24

провадження № 1-кс/0285/1495/24

14 листопада 2024 року м. Звягель

Слідча суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Звягельської окружної прокуратури

про арешт тимчасово вилученого майна

по матеріалам досудового розслідування, внесеного 12.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001060,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор 13.11.2024 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події від 12.11.2024: автомобіль DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі по тексту Автомобіль), причеп SAMRO ST 39MH, реєстраційний номер НОМЕР_2 , лампу дальнього світла правої блок фари автомобіля DAF, яка упакована до спецпакету №PSP 1253133; кросівки загиблого, які упаковано до спецпакету №PSP 4344524; палицю дерев`яну, яку опечатано биркою,

і позбавити власників та будь-яких осіб, які відповідно до чинного законодавства мають право відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, зазначених прав на нього.

Клопотання обґрунтоване тим, що 12.11.2024 близько 03:25 год водій Автомобіля ОСОБА_3 , рухаючись 220 км автодороги Київ-Чоп в напрямку м Рівне, поблизу с Перемога Звягельського району, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП пішохід загинув на місці події.

По даному факту внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зважаючи на те, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК, має значення речових доказів, зберегло на собі та містить сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані як докази, виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

Сторони провадження про дату розгляду справи повідомлені в порядку, визначеному КПК.

Дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ст.170 КПК), і допускається лише, коли сторона обвинувачення доведе існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для його застосування; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, і може бути виконане завдання, для виконання якого воно подано. До останнього, зокрема, відноситься: збереження речових доказів, спеціальна конфіскація та конфіскації як виду покарання, відшкодування шкоди (цивільний позов).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлено, що в провадженні поліції перебувають матеріали кримінального провадження за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Про наявність події кримінального правопорушення свідчать копії матеріалів кримінального провадження, надані суду в рамках розгляду даного клопотання, в тому числі витяг з ЄРДР.

Ініціатором клопотання зазначено, що метою арешту є збереження речових доказів у кримінальному провадження та необхідність проведення експертиз.

Згідно протоколу огляду місця події 12.11.2024 о 05:10 год на 220 км автодорозі Київ-Чоп в напрямку м Рівне, поблизу с Перемога Звягельського району виявлено та вилучено транспортні засоби та майно, зазначене в клопотанні прокурора.

З копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 вбачається, що власниками транспортних засобів є мешканці АДРЕСА_1 , зокрема, Автомобіля ОСОБА_5 , причепа ОСОБА_6 . Перебувають вказані транспортні засоби у володінні та користуванні ФОП ОСОБА_7 на підставі договорів оренди від 01.05.2024 та 01.08.2024.

Згідно практики Європейського суду з прав людини втручання у власність (користування) фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Таке втручання є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого державам надається право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження, як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою уникнення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі наявні підстави для накладення на нього арешту з метою забезпечення речових доказів.

На даній стадії слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення. На підставі оцінки наданих матеріалів та сукупності отриманих слідством доказів у цій справі факт порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого є вірогідним та достатнім для застосування щодо власника майна такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на його майно. Вважаю, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

Відтак, подане клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України, в ньому обґрунтовано зазначено про необхідність арешту майна. Суттєвих шкідливих наслідків застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження для осіб, яких він стосується, не вбачається; спосіб, у який він здійснюється, відповідає його завданням, враховує обставини вчиненого кримінального правопорушення, є розумним і співрозмірним.

В даному випадку дотримано вимоги правомірності втручання у право власності особи, таке втручання є законним, відповідає суспільному інтересу та при цьому враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України.

Аналізуючи вищенаведені обставини, приходжу висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню в частині накладення арешту на транспортні засоби лише в частині заборони права на розпорядження та відчуження. Адже Автомобіль з причіпом є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому через заборону в законі він не може бути відчужений, ним не можна розпоряджатися. Разом з тим, немає жодної процесуальної доцільності у забороні користуватися ним після огляду експертом, позаяк у даному кримінальному провадженні проведення відповідних слідчих дій з даними транспортними засобами можливе без позбавлення права користуватися ними його власника, який має й забезпечити належне їх збереження як речового доказу у кримінальному провадженні. Натомість в наданих матеріалах відсутні будь-які відомості на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні про арешт рухомого майна в частині заборони ним користуватись, завдяки чому може бути виконане завдання, задля якого прокурор звернувся до суду із зазначеним клопотанням, а тому вимоги прокурора в цій частині не можна визнати слушними.

Керуючись статтями 98, 170-173, 369 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучені 12.11.2024 під час огляду місця події:

автомобіль «DAF XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , який перебуває у володінні та користуванні ФОП ОСОБА_7 ;

причеп «SAMRO ST 39MH», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , який перебуває у володінні та користуванні ФОП ОСОБА_7 ;

лампу дальнього світла правої блок фари автомобіля «DAF XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка упакована до спецпакету №PSP 1253133;

кросівки загиблого, які упаковано до спецпакету №PSP 4344524;

палицю дерев`яну, опечатану биркою,

шляхом заборони їх відчуження і розпорядження.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя ОСОБА_1