Провадження № 1-кс/344/8349/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000347 від 24 травня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області майор поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 25 листопада 2024 року, клопотання передано слідчому судді ОСОБА_1 .

Доводи клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000347 від 24 травня 2024 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 та ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що упродовж 2014-2023 років ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі.

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2023 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зареєстрований 19 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хмельницького району реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 5, свідоцтво про одруження 1-БВ № 117216, розірвано.

30 серпня 2024 ОСОБА_7 при укладенні нового шлюбу з ОСОБА_9 змінив своє прізвище на ОСОБА_10 .

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався упродовж 2022-2024 років. Зокрема, Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024, затвердженого Законом України від 08.05.2024 № 3684-IX, строк дії воєнного стану продовжено до 12 серпня 2024 року.

Однак, будучи розлученим з ОСОБА_8 , раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів ОСОБА_5 у кінці квітня 2024 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) вирішив збагатитись за рахунок майна своєї колишньої дружини та відкрито викрасти речі останньої, що згідно вимог ст. 57 Сімейного кодексу України, перебували в її особистій приватній власності.

Так, 19 квітня 2024 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, прибув до місця проживання своєї колишньої дружини ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , та, перебуваючи у вказаній квартирі, керуючись корисливими мотивами, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, погрожуючи ОСОБА_8 насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме нанесенням удару рукою по голові, зайшов у гардеробну кімнату, що на другому поверсі квартири, де за допомогою відомого йому коду відчинив сейф, з якого відкрито викрав речі індивідуального користування ОСОБА_11 , а саме: годинник фірми GUESS, з металу жовтого кольору, з номером НОМЕР_1 вартістю 6000 грн та годинник фірми frederiqueconstant з білим циферблатом та корпусом з металу білого кольору, вартістю 23000 грн.

Вказане майно потерпілої Кузнєцової ОСОБА_12 ОСОБА_5 забрав собі та відвіз до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім цього, ОСОБА_5 було відомо, що його колишня дружина ОСОБА_8 має у власності квартиру АДРЕСА_3 .

Указаний об`єкт нерухомості ОСОБА_8 набула у особисту приватну власність згідно договору дарування, укладеного 12 березня 2019 року з її рідною сестрою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перебування ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі.

Однак, в один із днів в кінці квітня 2024 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів ОСОБА_5 , розуміючи, що квартира АДРЕСА_3 , згідно вимог ст. 57 Сімейного кодексу України, є особистою приватною власністю його колишньої дружини ОСОБА_8 , вирішив повторно заволодіти таким чужим майном у незаконний спосіб, шляхом його вимагання, та обернути його на свою користь.

10 травня 2024 року близько 16 години 40 хвилин ОСОБА_5 прийшов до місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами, в умовах воєнного стану, повторно, незаконно, з погрозою насильства над останньою, висунув потерпілій незаконну вимогу про передачу йому чужого майна та права на майно, а саме: квартири АДРЕСА_4 , ринковою вартістю 1 507 783 грн.

При цьому, у зв`язку із відмовою ОСОБА_8 здійснювати перереєстрацію належної їй на праві особистої приватної власності квартири, ОСОБА_5 під час вимагання застосував до неї фізичне насильство у вигляді побоїв, а саме: викручував руки, душив, наніс п`ять ударів руками в область голови та два удари ногою в область кінцівок потерпілої, а також погрожував вбивством та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, зокрема облити обличчя кислотою та спалити її у помешканні.

Вчинення указаних протизаконних дій по відношенню до ОСОБА_8 . ОСОБА_5 припинив лише після усної згоди потерпілої перереєструвати квартиру АДРЕСА_3 , на нього. При цьому така згода надана потерпілою у результаті існування реальної загрози її життю та здоров`ю, оскільки ОСОБА_5 був раніше судимий за вчинення умисних особливо тяжких злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі, а тому погрози останнього ОСОБА_8 сприймала за правдиві.

Однак, у подальшому обдумавши протизаконні дії свого колишнього чоловіка потерпіла ОСОБА_8 вирішила не відчужувати належну їй квартиру на користь ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернулась до правоохоронних органів та повідомила про факт незаконного вимагання її майна ОСОБА_5 .

Проте ОСОБА_5 не припинив своїх протизаконних дій та упродовж червня 2024 року під час зустрічей та телефонних розмов з ОСОБА_8 продовжив вимагати передачі йому у власність нерухомого майна останньої, а саме квартири АДРЕСА_4 , висловлюючи неодноразові погрози насильства над потерпілою, пошкодження та знищення належного їй майна, заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень або вбивства.

Зокрема продовжуючи вчинення свого злочинного діяння, 24 червня 2024 року у період часу близько з 12 години 45 хвилин до 13 години 10 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з погрозою застосування насильства щодо ОСОБА_8 та знищення або пошкодження її майна, вимагав негайної передачі йому у власність квартири АДРЕСА_4 та зажадав документи, що засвідчують право власності на указане майно. Після відмови ОСОБА_8 надати такі документи про право власності ОСОБА_5 знову застосував до потерпілої фізичне насильство, а саме почав тягати її за волосся, виражатися нецензурною лексикою та відібрав її мобільний телефон. При цьому ОСОБА_8 , боячись за своє життя та здоров`я, намагалась залишити приміщення квартири, однак ОСОБА_5 схопив її за руки, вкусив у ділянку спини та силою затягнув до кімнати квартири, де продовжив тягати потерпілу за волосся.

При цьому в указаний період часу ОСОБА_5 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_5 , за місцем проживання ОСОБА_8 , з метою залякати потерпілу та схилити її до передачі у власність квартири АДРЕСА_3 , знищив та пошкодив майно, яке перебувало у зазначеній квартирі, а саме розбив дзеркало, вазу з квітами, пилосос, монітор марки «Samsung», окуляри, дві фоторамки.

У свою чергу, ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою подальшого запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, сприйнявши вимагання останнього як реальні та з метою збереження свого життя, здоров`я та майна надала згоду на відчуження на його користь належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_4 , написавши під примусом нападника відповідну письмову розписку.

Наступного дня, 25 червня 2024 року у період часу з 09 години 20 хвилин до 12 години 00 хвилин ОСОБА_5 знову прийшов за місцем проживання ОСОБА_8 та, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_5 , продовжив свої умисні злочинні дії по вимаганню чужого майна - квартири АДРЕСА_4 , яка перебувала в особистій приватній власності останньої. Зокрема у зв`язку із зволіканням ОСОБА_8 у передачі цього майна, він знову звернувся до неї з незаконними вимогами щодо негайного надання у його розпорядження документів на даний об`єкт нерухомості, а після відмови потерпілої віддати такі документи, застосував до неї фізичне насильство, а саме незаконно забороняв їй залишати житло, тягав ОСОБА_8 за волосся та наніс їй один удар рукою в область голови, у зв`язку із чим остання відчула сильний фізичний біль.

02 жовтня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України, та цього ж дня слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30 листопада 2024 року.

25 жовтня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець смт. Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, а саме: 30.05.2008 Апеляційним судом Хмельницької області за вчинення злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України, до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна (18.11.2008 року вирок змінено Верховним Судом України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна); 12.07.2013 Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг на підставі ст. 71 Кримінального кодексу України до призначеного покарання за ст. 391 Кримінального кодексу України частково приєднано не відбуту частину покарання за ухвалою Верховного Суду України від 18.11.2008 та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 5 місяців з конфіскацією майна (звільнений з місць позбавленні волі 28.12.2020).

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції статті дванадцять років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, які містяться у протоколі допиту потерпілої ОСОБА_8 , протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , протоколах допитів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

30 листопада 2024 року закінчується строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , однак завершити досудове розслідування на цей час неможливо, оскільки необхідно провести наступні слідчі та процесуальні дії: розсекретити та приєднати до матеріалів кримінального провадження процесуальні документи щодо проведених негласних (слідчих) розшукових дій; із урахуванням отриманих доказів визначитись з кінцевою правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, відкрити матеріали кримінального провадження та надати до них доступ, закінчити досудове розслідування шляхом звернення до суду з обвинувальним актом.

Зазначені слідчі та процесуальні дії мають суттєве значення, оскільки спрямовані на здобуття доказів, які в подальшому дадуть можливість стороні обвинувачення правильно кваліфікувати дії підозрюваного та завершити розслідування, впливатимуть на повноту і неупередженість судового розгляду.

21 листопада 2024 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування указаного кримінального провадження до трьох місяців, а саме до 02 січня 2025 року.

Ризики, які були заявлені слідчим та дослідженні слідчим суддею при обранні стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

пункт 1 можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи, що санкція статті передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі, може вчинити такі дії. ОСОБА_5 тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення умисних особливо тяжких злочинів та знає тяжкість такого покарання, тому може вчиняти навмисні дії, щоб ухилитись від слідства та суду;

пункт 3 - незаконно впливати на потерпілу та свідків, з якими добре знайомий та знає їхні контактні данні та місця проживання. Зокрема потерпіла ОСОБА_8 є його колишньою дружиною, до якої під час вчинення злочину він застосовував погрози та фізичне насильство. Свідків ОСОБА_14 (мама потерпілої) та ОСОБА_13 (сестра потерпілої) підозрюваний також дуже добре знає, володіє інформацією про їхні адреси проживання та інші контактні данні.

пункт 5 вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі, має тісні зв`язки із іншими особами, що вчиняли злочини. Зокрема ОСОБА_5 після відбуття покарання за вчинення злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ст. 391 Кримінального кодексу України, звільнений з Райківецької ВК Хмельницької області (№ 78) 28.12.2020. Після цього 23.11.2023 стосовно нього знову обирався запобіжний захід вигляді тримання під вартою за клопотанням слідчих ГСУ СБ України за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України. 17.04.2024 ОСОБА_5 звільнений з ДУ «Київський СІЗО» під заставу в сумі 605600 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину із погрозою застосування насильства над потерпілим, пошкодження та знищення його майна, вчиненому з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, а тому застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні, слідчий за погодженням з прокурором просить продовжити строк тримання під вартою підозрюваного запобіжний захід в межах строку досудового розслідування до 02 січня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Позиція учасників справи у судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, пояснив, що підозра є обґрунтованою, під час досудового розслідування отримано докази того, що підозрюваний може вчинити дії, які містять ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, також додав, що 21 листопада 2024 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження до 02 січня 2025 року, просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав у повному обсязі.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснив, що злочини він не вчиняв, власником нерухомого майна фактично є він, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У судовому засіданні захисник підтримав думку підозрюваного стосовно даного запобіжного заходу, також просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід. Зазначив, що ризики, наведені прокурором, відсутні а підозра є необґрунтованою.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

У відповідності до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться у протоколі допиту потерпілої ОСОБА_8 , протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , протоколах допитів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді дійти висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні встановлено, що 21 листопада 2024 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до трьох місяців, а саме до 02 січня 2025 року.

Щодо наявності ризиків.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлено наявність ризиків, які продовжують існувати та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої-другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи із приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування підозрюваного

від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності цього ризику слідчий суддя враховує те, що підозрюваний, усвідомлюючи, що санкція статті передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі, може вчинити вчиняти навмисні дії, щоб ухилитись від слідства та суду.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного та характером і тяжкістю злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу та свідків, з якими добре знайомий та знає їхні контактні дані та місця проживання. Зокрема потерпіла ОСОБА_8 є його колишньою дружиною, до якої під час вчинення злочину він застосовував погрози та фізичне насильство. Свідків ОСОБА_14 (мама потерпілої) та ОСОБА_13 (сестра потерпілої) підозрюваний також дуже добре знає, володіє інформацією про їхні адреси проживання та інші контактні данні.

Також, оцінюючи можливість впливу на потерпілу та свідків, слідчий суддя також виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на потерпілу та свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, існує, що обумовлює необхідність продовження підозрюваному запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Цей ризик, зазначений у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі, має тісні зв`язки із іншими особами, що вчиняли злочини. Зокрема ОСОБА_5 після відбуття покарання за вчинення злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ст. 391 Кримінального кодексу України, звільнений з Райківецької ВК Хмельницької області (№ 78) 28.12.2020. Після цього 23.11.2023 стосовно нього знову обирався запобіжний захід вигляді тримання під вартою за клопотанням слідчих ГСУ СБ України за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України. 17.04.2024 ОСОБА_5 звільнений з ДУ «Київський СІЗО» під заставу в сумі 605600 грн.

Злочини, передбачені ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст.189 Кримінального кодексу України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції статті у виді дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування та те, що 30 листопада 2024 року закінчується строк дії застосованого щодо підозрюваного запобіжного заходу, з огляду на те, що прокурором доведено наявність ризиків, які існують та не зменшилися, слідчий суддя, вирішуючи дане клопотання, також враховує вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, у взаємозв`язку з іншими вищевказаними обставинами, вважає, що вони не дають достатніх підстав для застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Інший вид запобіжного заходу у вигляді застави застосувати відносно підозрюваного також неможливо, оскільки до нього такий запобіжний захід уже застосувався 17 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, розслідуваному ГСУ СБ України, та виявився недієвим.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, та позбавляє підозрюваного можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали підозрюваному знаходитись в місцях попереднього ув`язнення, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено, а відтак слідчий суддя на даному етапі під час розгляду клопотання слідчого оцінює тільки ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, які продовжують існувати та не змінилися, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому, згідно пункту 1 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Жодних даних, які б свідчили про існування на даний час підстав для визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчому судді не надано.

Також слідчий суддя зазначає, що стороною захисту не доведено у судовому засіданні, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні або зменшились та/або наявність інших підстав для зміни запобіжного заходу.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання сторони захисту про визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави враховує в сукупності всі наявні обставини даного кримінального провадження, характер і тяжкість інкримінованих злочинів, те що, інкриміновані злочини вчинені із застосуванням насильства, приходить до переконання не визначати розмір застави.

Отож, доводи захисту в сукупності з іншими вищевказаними обставинами не дають достатніх підстав слідчому судді для зміни запобіжного заходу вигляді тримання під вартою та визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного й не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що продовжують існувати та не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому вважає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити і продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 строком до 02 січня 2025 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до 02 січня 2025 року включно.

Строк дії ухвали до 02 січня 2025 року включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 29 листопада 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1