Номер провадження:1-кп/521/781/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2024 року м.Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одеса клопотання потерпілої ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України,
В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження, судовий розгляд триває.
Від власника майна ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про скасування арешту майна, а саме на каблучку золотого кольору з одним камінням по середині та дрібним камінням, розміщеним з правої сторони від центру у кількості дев`ять штук, з лівої сторони від центру у кількості дев`ять штук.
Клопотання обґрунтоване тим, що 18.08.2022 ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси було накладено арешт на золоті прикраси, які належать потерпілій ОСОБА_7 . Під час досудового розслідування у слідчого було достатньо часу для проведення огляду вилученого майна та долучення протоколів до матеріалів кримінального провадження, тому по суті на даний момент відпала потреба у зберіганні вказаних речових доказів у відділі поліції. Оцінюючи розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом та завданням цього кримінального правопорушення, просить скасувати арешт майна.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти скасування арешту майна, зазначивши, що слідчим суддею на каблучку було накладено арешт, каблучку було визнано речовим доказом в кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд триває, тому речовий доказ може стати предметом дослідження в судовому засіданні.
Захисник ОСОБА_5 клопотання підтримав частково, зазначивши, що майно визнано речовим доказом, долю якого суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, щоб не порушувати права власника на володіння майном, вважав за можливе скасувати в частині заборони користування та зобов`язати потерпілу зберігати речовий доказ.
Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала думку захисника.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суть клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно із ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, і згідно ч.1 ст.131 КПК України застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Дія заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Так, при вирішенні питання про скасування арешту, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.08.2022 року було задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на каблучку золотого кольору з одним камінням по середині та дрібним камінням, розміщеним з правої сторони від центру у кількості дев`ять штук, з лівої сторони від центру у кількості дев`ять штук.
Відповідно до ухвали слідчого судді застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, застосовано з метою збереження та дослідженні речових доказів.
Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, невиправдане втручання та обмеження будь-якого із зазначених елементів, які становлять зміст права власності, призведе до свавільного порушення захищеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на мирне володіння своїм майном.
Враховуючи, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений, вказане майно є речовим доказом, яке може бути досліджено під час судового розгляду, зокрема не в повному обсязі здійснено дослідження доказів сторони обвинувачення, тому суд приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, необхідність в забороні користування власника своїм майном відпала, а тому відпала необхідність в застосуванні арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеса від 18.08.2022 року, як заходу забезпечення кримінального провадження, в частині користування цим майном, оскільки остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийняте та з метою використання арештованого майна як доказу, накладений арешт майна у кримінальному провадженні в частині заборони розпорядження цим майном слід залишити. При цьому на потерпілу покладається обов`язок надання суду речового доказу для його огляду.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до постанови слідчого від 15.08.2022 року зазначена каблучка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні та передана для зберігання до централізованої камери схову ВП №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, квитанція № 007451.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372 КПК України, суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання потерпілої ОСОБА_7 про скасування арешту майна задовольнити частково.
Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.08.2022 року, на каблучку золотого кольору з одним камінням по середині та дрібним камінням, розміщеним з правої сторони від центру у кількості дев`ять штук, з лівої сторони від центру у кількості дев`ять штук в частині заборони користування власнику майном, яка зберігається у централізованій камері схову ВП №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, квитанція № 007451
Арешт вказаного майна в частині заборони розпорядження цим майном - залишити без змін.
Виконання ухвали покласти на ВП №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області.
У іншій частині клопотання відмовити.
Попередити власника майна про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачене ст. 388 КК України.
Виконання ухвали доручити прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1