ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2034/24 Справа № 208/1125/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000378 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим за ч.2 ст.125 КК України та виправдати.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що в поясненнях потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 наявні протиріччя, які судом були проігноровані.

Так, потерпіла зазначала, що в неї не було ніяких стосунків з обвинуваченим ОСОБА_8 , однак під час судового розгляду обвинувачений та свідки зазначали, що між обвинуваченим та потерпілою мали місце дружні стосунки.

Також під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 показувала механізм нанесення їй ударів - долонею, в той же час, під час досудового розслідування вона пояснювала, що удари їй були нанесені кулаком.

Зазначає, що в матеріалах справи наявні акт судового медичного обстеження потерпілої та висновок експерта, в яких містяться фото голови потерпілої. З цього фото вбачається, що синець на обличчі потерпілої знаходиться з нижньої сторони щелепи, що суперечить поясненням, які надавали потерпіла та свідок ОСОБА_10 .

Окрім того, свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду надала пояснення, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_9 пояснювала, що удар потерпілій був нанесений у вухо. Зі слів свідка, на потерпілій того ж дня також були великі сережки у вухах.

Посилається на те, що потерпіла ОСОБА_9 зазначала, що не знає свідка ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , в той же час вказаний свідок під час судового розгляду пояснювала, що працювала разом з потерпілою і вони знайомі.

Також судом були проігноровані пояснення свідка ОСОБА_11 щодо того, що потерпіла ОСОБА_9 звинувачувала обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 у змові проти потерпілої.

Вважає, що свідок ОСОБА_10 взагалі не була присутня під час подій, які мали місце 20.12.2022 року, оскільки: - проживає в іншому районі міста; - побачивши як невідомий чоловік наносить удари продавцю в голову поліцію не викликала, хоча мала телефон; - пояснила, що на момент події в неї був телефон з іншим номером, який вона не пам`ятає, що унеможливлює встановити, чи перебувала свідок 20.12.2022 року на місці події; - під час досудового розслідування впізнала обвинуваченого та розповіла механізм нанесення обвинуваченим ударів та їх кількість, однак в судовому засіданні свідок не могла точно сказати кількість ударів та куди вони були нанесені. Також, свідок не бачила обличчя обвинуваченого та не змогла впізнати його під час судового розгляду.

Вказує на те, що під час проведення слідчих експериментів з потерпілою та свідком ОСОБА_10 не була відтворена обстановка, при якій відбувались події, оскільки вони були проведені в приміщенні, де проводяться судово-медичні експертизи, при цьому судом, за наявності вказаних обставин, протоколам цих слідчих експериментів не було надано належну оцінку.

Стверджує, що під час досудового розслідування стороною захисту було подано клопотання щодо повторного проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка ОСОБА_10 , однак у задоволенні цього клопотання було відмовлено, та судом цьому факту не було надано оцінки.

Зазначає, що для усунення неповноти досудового розслідування та протиріччя в поясненнях ним під час судового розгляду було подано клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи щодо виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та механізму їх спричинення, однак судом в порушення вимог КПК України було відмовлено у задоволенні цього клопотання, чим було порушено право обвинуваченого на захист.

Посилається на те, що судом у вироку не обгрунтовано, чому подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише шляхом призначення йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Вказує на те, що цивільний позов не підлягає задоволенню, так як: - обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв інкримінований йому злочин; - цивільним позивачем не доведено, що ліки, придбані відповідно до наданих квитанцій, необхідні позивачу саме у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, нанесення яких інкримінують обвинуваченому; - цивільним позивачем не доведено наявність моральної шкоди та судом у вироку не обгрунтовано необхідності стягнення моральної шкоди, також розмір такої шкоди не був визначений відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України; - цивільним позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання правової допомоги.

Прокурором Кам`янської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подано заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_9 : - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4282,60 грн; - в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн; - в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу - 8000 грн.

За обставин, викладених у вироку, приблизно о 14.30 годині 20.12.2022 року ОСОБА_8 прийшов до приміщення магазину « Харківські ковбаси », розташованого у будинку № 2/34 по вулиці С.Слісаренка у м. Кам`янське Дніпропетровської області , в якому продавцем працювала раніше знайома йому ОСОБА_9 , де між ними стався конфлікт.

На ґрунті зазначеного конфлікту, у ОСОБА_8 раптово виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, реалізовуючи який він, діючи цілеспрямовано, розуміючи, що шляхом нанесення людині удару кулаком можливо спричинити їй тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, стоячи навпроти потерпілої, наніс їй три удари кулаком правої руки в обличчя ліворуч, в область нижньої щелепи.

В результаті зазначених умисних протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з синцем та садном на обличчі ліворуч, що супроводжувались явищами струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи захисника щодо не доведення винуватості обвинуваченого є безпідставними з огляду на таке.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показами потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції пояснила, що вона працювала продавцем в магазині « Харківські ковбаси », розташованого у будинку № 2/34 по вул. С.Слісаренка у м. Кам`янське . Обвинуваченого знала як постійного покупця на ім`я ОСОБА_14 . Раніше з ним конфліктів не виникало. Між ними були досить дружні стосунки. З її колегою, ОСОБА_15 , у обвинуваченого були якісь стосунки. 20.12.2022 року, приблизно о 14.30 годині, вона знаходилися в приміщенні магазину. В магазин зайшов обвинувачений, і вона попросила його допомогти, зняти з полиці ящик. Надавши цю допомогу, ОСОБА_14 купив ковбасу та пішов. В цей же день, у неї з продавцем-змінницею ОСОБА_16 мав місце конфлікт. Через деякий час після цього конфлікту до магазину прийшов обвинувачений та попросив вийти із-за прилавку, щоб поговорити. В цей час в магазині вони були вдвох. Не встигши вийти із-за прилавку, отримала від ОСОБА_14 три удари кулаком в обличчя. Далі, висловившись на її адресу нецензурною лайкою, ОСОБА_14 пішов з магазину. З якої причини обвинувачений наніс їй удари, - вона не знає;

- показами свідка ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , яка в суді першої інстанції пояснила, що з обвинуваченим раніше не знайома. З потерпілою ОСОБА_17 раніше знайома як з продавцем магазину « Харківські ковбаси », розташованого по вулиці С.Слісаренка у місті Кам`янське . Приблизно о 13.00-14.00 годині 20.12.2022 року, вона разом з дітьми заходила до приміщення вказаного магазину та побачила, як стоїть дівчина і великий чоловік. Дівчина стояла ближче до прилавку, а чоловік двічі ударив правою рукою в область її обличчя. Самого контакту кулака та обличчя вона не бачила. Побачивши цю бійку та перебуваючи з дітьми, з вказаного магазину одразу пішла. Чоловіка бачила тільки зі спини, може трохи з боку. Його обличчя вона не бачила. Наступного дня зайшла до вказаного магазину, і продавець повідомила, що її побив покупець і в неї кружить голову;

- показами свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим по справі раніше не знайома. З потерпілої знайома, вона працювала продавцем в магазині «Харківські ковбаси» по вул. С.Слісаренка у м. Кам`янське. Вона (Штепін) була менеджером магазину. 20.12.2022 року, в темний час доби, їй зателефонувала потерпіла та сказала, що у неї стався конфлікт та її вдарив покупець. Вона приїхала до магазину. Було темно. Світла в магазині не було. Слідів удару на потерпілій не бачила. ОСОБА_18 в цей час знаходився в магазині та факт побиття не підтверджував. Казав, що конфлікт був тільки словесний. З їх слів вона дізналася, що ОСОБА_19 «послала» ОСОБА_20 казала, що ОСОБА_14 вдарив її кулаком в ліве вухо, щоку. В ОСОБА_26 були великі сережки, але слідів від їх контакту з шкірою не було. Вранці вона приїхала в магазин та побачила на лівій стороні щелепи потерпілої легкий синець.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 з вищезазначеними обставинами (т.2 а.п. 10);

- висновком судово-медичної експертизи № 1118-Е від 16.01.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з синцем та садном на обличчі ліворуч, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я, та які викликали розлад здоров`я більш 6, але менш 21 дня.

Виявлені ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, характерологічні властивості котрих не відобразились.

Враховуючи характер ушкоджень, процеси їх загоєння, експерт вважає давність їх утворення менше, або близько доби на момент огляду 21.12.2022 року (т.2 а.п. 18-19);

- висновком експерта № 1119-Е від 16.01.2023 року, відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з синцем та садном на обличчі ліворуч, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку. Враховуючи характер, локалізацію та кількість ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , встановлено, що їй було спричинено одну (не виключено, що і більше) травматичну дію в ділянку голови (т.2 а.п. 20);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.12.2022 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 вказала на ОСОБА_8 як на особу, яка 20.12.2022 року, приблизно о 14.30 годині, знаходячись у приміщенні магазину « Харківські ковбаси », розташованого по вулиці С.Слісаренко 2/34, нанесла їй 3 удари кулаком в область голови (т.2 а.п. 29-33);

- протоколами проведення слідчого експерименту від 27.12.2022 року та 28.12.2022 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 вказали на обставини та механізм спричинення ОСОБА_9 обвинуваченим тілесних ушкоджень в приміщенні магазину «Харківські ковбаси» (т.2 а.п. 25-28, 42-45);

- висновками експерта № 1120-Е від 16.01.2023 року та №66-Е від 19.01.2023 року, відповідно до яких враховуючи характер, локалізацію та кількість ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , не виключено, що виявлені у неї ушкодження могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілої та нападника і за механізмом, як вказано у протоколах проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 (т.2 а.п. 50-51, 52);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілої, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано віднісся критично до показів свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які в судовому засіданні повідомили, що вони не бачили синців на потерпілій, з посиланням на Акт судового медичного дослідження потерпілої від 21.12.2022 року (т.2 а.п. 11 зворот) та висновок експерта (т.2 а.п. 19), в яких містяться фото синця на щелепі потерпілої.

Доводи сторони захисту щодо наявності протиріч в поясненнях потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 є безпідставними з огляду на таке.

Так, посилання захисника на те, що потерпіла зазначала, що в неї не було ніяких стосунків з обвинуваченим ОСОБА_8 , однак під час судового розгляду обвинувачений та свідки зазначали, що між обвинуваченим та потерпілою мали місце дружні стосунки, а також, що під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 показувала механізм нанесення їй ударів - долонею, в той же час, під час досудового розслідування вона пояснювала, що удари їй були нанесені кулаком, колегія суддів вважає такими, що не відповідають наданим потерпілою 18.05.2023 року в суді першої інстанції показанням, в яких вона зазначала, що в неї з обвинуваченим були дружні відносини та не заперечувала того факту, що вони спілкувались по телефону, окрім того, потерпіла зазначила, що обвинувачений вдарив її саме кулаком в ліву частину щелепи.

Посилання захисника на те, що з фото, яке міститься в акті судового медичного обстеження потерпілої та у висновку експерта, вбачається, що синець на обличчі потерпілої знаходиться з нижньої сторони щелепи, що суперечить поясненням, які надавали потерпіла та свідок ОСОБА_10 є безпідставним, оскільки потерпіла в суді першої інстанції чітко зазначила, що удари їй були спричинені в ліву частину щелепи, окрім того, відповідно до протоколів проведення слідчого експерименту від 27.12.2022 року та 28.12.2022 року потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 вказували на те, що обвинувачений наносив удари кулаком саме в область нижньої щелепи, що не суперечить ані акту судового медичного обстеження потерпілої, ані висновку експерта.

Твердження сторони захисту, що за показами свідка ОСОБА_11 потерпіла ОСОБА_9 їй пояснювала, що удар потерпілій був нанесений у вухо, а також, що на потерпілій того ж дня також були великі сережки у вухах є безпідставними, оскільки суд першої інстанції у вироку обгрунтовано зазначив, що відповідно до фото, яке міститься в Акті судового медичного дослідження потерпілої (т.2 а.п. 11 зворот) та у висновку експерта (т.2 а.п. 19) дійсно на вусі потерпілої мається сережка, водночас вона не є великою і заподіяння нею якихось тілесних ушкоджень не є очевидним, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи захисника про те, що потерпіла ОСОБА_9 зазначала, що не знає свідка ОСОБА_10 , в той же час вказаний свідок під час судового розгляду пояснювала, що працювала разом з потерпілою і вони знайомі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з технічного запису судового засідання від 05.09.2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона знайома з ОСОБА_9 як з продавцем магазину « Харківські ковбаси » та припустила, що можливо вона колись працювала з нею, не стверджуючи про це напевно, що в цьому випадку не може судом розцінюватись як те, що потерпілою або свідком були надані неправдиві показання.

Посилання захисника на те, що судом були проігноровані пояснення свідка ОСОБА_11 щодо того, що потерпіла ОСОБА_9 звинувачувала її та обвинуваченого ОСОБА_8 у змові проти потерпілої, - не є слушними, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на законність постановленого судом рішення.

Твердження сторони захисту, що свідок ОСОБА_10 не була присутня під час подій, які мали місце 20.12.2022 року, оскільки проживає в іншому районі міста, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказаний свідок в суді першої інстанції повідомила, що в районі, де відбулась подія, мешкає її сестра, тому вона там часто буває.

Посилання на те, що свідок ОСОБА_10 , побачивши як невідомий чоловік наносить удари продавцю в голову, поліцію не викликала, хоча мала телефон, - є безпідставним, оскільки відповідно до пояснень цього свідка, які були нею надані в суді першої інстанції, вона на той час біля магазину, в якому чоловік бив жінку, була з малолітньою дитиною, тому не стала викликати поліцію та заходити до приміщення, аби вберегти дитину від побаченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент події у свідка ОСОБА_10 був телефон з іншим номером, який вона не пам`ятає, що унеможливлює встановити, чи перебувала свідок 20.12.2022 року на місці події, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаного свідка перед її допитом було попереджено про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та приведено до присяги, а тому у суду відсутні підстави вважати, що вона надавала неправдиві покази, при цьому відсутнє підтвердження її зацікавленості у цьому провадженні, окрім того, захисником таких підстав не зазначено.

Посилання захисника на те, що під час досудового розслідування свідок ОСОБА_10 розповіла механізм нанесення обвинуваченим ударів та їх кількість, однак в судовому засіданні свідок не могла точно сказати кількість ударів та куди вони були нанесені, колегія суддів вважає таким, що не впливає на висновки суду та встановлені судом обставини, так як свідок ОСОБА_10 під слідчого експерименту вказала на обставини та механізм спричинення ОСОБА_9 обвинуваченим тілесних ушкоджень в приміщенні магазину «Харківські ковбаси», який узгоджується з висновком експерта №66-Е, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_9 ушкодження могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілої та нападника і за механізмом, на який вказує свідок в ході проведення слідчого експерименту.

Твердження, що свідок ОСОБА_10 не бачила обличчя обвинуваченого та не змогла впізнати його під час судового розгляду є безпідставним, оскільки суд першої інстанції, враховуючи покази цього свідка, які були нею надані в судовому засіданні, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.12.2022 року (т.2 а.п. 37-42), відповідно до якого свідок ОСОБА_10 вказала на обвинуваченого як особу, яка наносила удари потерпілій, визнав недопустимим доказом, однак вказана обставина жодним чином не спростовує висновків суду щодо винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яка підтверджується сукупністю досліджених та зазначених у вироку доказів.

Доводи захисника про те, що під час проведення слідчих експериментів з потерпілою та свідком ОСОБА_10 не була відтворена обстановка, при якій відбувались події, оскільки вони були проведені в приміщенні, де проводяться судово-медичні експертизи, - є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі експерименти за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 проведено з урахуванням вимог ст. 240 КПК України та у присутності понятих. Про проведення слідчих експериментів складено протоколи, у яких докладно викладено умови і його результати, відповідно до яких, потерпіла та свідок детально розповіли та показали обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення 20.12.2022 року, протоколи підписані потерпілою, свідком і понятими, заяв та зауважень від учасників не надходило (а.п. 25-27, 42-44 т.2). Слідчі експерименти із потерпілою та свідком проводилися з метою відтворення механізму, характеру та способу спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, що можливо відтворити не прив`язуючись до місця вчинення злочину, а тому проведення слідчих експериментів у приміщенні бюро СМЕ не свідчить про недопустимість їх результатів як доказів. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 27.02.2023 року (справа № 200/9992/16-к).

Посилання захисника на те, що під час досудового розслідування стороною захисту було подано клопотання щодо повторного проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка ОСОБА_10 , однак у задоволенні цього клопотання було відмовлено, та судом цьому факту не було надано оцінки, - є безпідставним, оскільки згідно із положеннями кримінального процесуального закону, слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, та на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на перевірку наведених заявником обставин, достатній та необхідний, за переконанням слідчого чи прокурора.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.

Колегією суддів встановлено, що сторона захисту під час судового розгляду судом першої інстанції клопотання про повторне проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка ОСОБА_10 не заявляла, тобто фактично погодилась з результатами їх проведення, а тому суд обгрунтовано визнав протоколи проведення слідчих експериментів допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час судового розгляду було подано клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи щодо виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та механізму їх спричинення, однак судом в порушення вимог КПК України було відмовлено у задоволенні цього клопотання, чим було порушено право обвинуваченого на захист, - є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції було розглянуто вказане клопотання відповідно до вимог ст.350 КПК України, про що було постановлено відповідну ухвалу з належним її обгрунтуванням та вмотивуванням (а.п. 75-77 т.1), а тому у суду апеляційної інстанції відсутні сумніви щодо її законності, оскільки вказана ухвала відповідає вимогам, передбаченим ч.1 ст.370, ст.372 КПК України.

Таким чином, докази винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 125 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.2 ст.125 КК України, а саме: умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому апеляційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений офіційно не працює, тому посилання захисника на можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу є безпідставним.

Що стосується можливого призначення покарання у виді пробаційного нагляду, то воно не є слушним, оскільки відповідно до ч.2 ст.125 КК України пробаційний нагляд є більш суворим покаранням, аніж покарання визначене судом першої інстанції - громадські роботи.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи захисника щодо не доведення витрат на професійну правову допомогу колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд має враховувати на якій стадії процесу надавалася правова допомога, рівень складності справи, затрачений адвокатом час та вид і об`єм наданих послуг або виконаних робіт.

Згідно із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду в справах № 730/546/21, № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

З матеріалів провадження вбачається, що представник потерпілої до клопотання про стягнення понесених витрат на правову допомогу надав: - договір № 20/02/23 про надання правової допомоги від 20.02.2023 року, укладений між потерпілою ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_24 ; - акт виконаних робіт за договором № 20/02/23, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; - рахунок-фактуру на оплату наданих послуг за договором № 20/02/23; - квитанцію до прибуткового касового ордеру № 20/02/23 від 27.02.2024 року про оплату цих коштів потерпілою.

Таким чином, понесені потерпілою витрати на правову допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції підтверджені наданими суду документами, а тому ці кошти на законних підставах були стягнуті судом з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 .

Посилання захисника на те, що потерпілою не був підписаний акт виконаних робіт за договором № 20/02/23, що начебто свідчить про те, що ОСОБА_25 не прийняла надані адвокатом послуги є безпідставним, оскільки про прийняття цих послуг свідчить квитанція форми № ПО-Д2 про оплату потерпілої цих послуг, яка відповідає Інструкції по використанню форм документів суворої звітності, що використовуються для оформлення замовлень та розрахунків із споживачами за побутові послуги, затвердженої наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 29.09.1995 р. N 8.

Що стосується доводів захисника про те, що цивільний позов не підлягає задоволенню, то колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства..

Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Тобто, відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути з ОСОБА_8 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 10 000 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн, та який судом першої інстанції був задоволений частково.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , всебічно не з`ясував усіх обставин при вирішенні цивільного позову, а саме, не перевірив суму, витрачену на лікування, оскільки потерпілою не доведено, що ліки, придбані відповідно до долучених нею до цивільного позову квитанцій, необхідні їй у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями саме внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_8 .

Згідно із вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, задовольняючи вказаний цивільний позов в цій частині, обгрунтував своє рішення наявністю певних моральних страждань ОСОБА_9 .

Разом з цим, судом першої інстанції не звернуто належної уваги на те, що потерпілою ОСОБА_9 не надано доказів спричинення моральної шкоди, при цьому в цивільному позову не зазначено в чому саме полягали її моральні страждання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілої в частині стягнення матеріальної і моральної шкоди не було належним чином перевірено вказані вище обставини та не досліджено належним чином докази, які вказують на можливість стягнення на користь потерпілої, спричиненої їй шкоди.

Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, оскільки судом першої інстанції всебічно не було з`ясовано усіх обставин при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , чим було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року - задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної і моральної шкоди - скасувати, призначити в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4