Справа № 746/41/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/838/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження, відомості про яке 13 листопада 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001509 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Срібне Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

задоволено клопотання прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб до 16 листопада 2024 року включно, з утриманням у державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що з часу обрання обвинуваченому запобіжного заходу обставини не змінились, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який не встановлено, в той час, як ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були враховані під час обрання міри запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу суду скасувати та винести нове судове рішення, яким обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави. Сторона захисту вважає, що судове рішення написане формально, без встановлення обставин і підстав для продовження строку тримання під вартою. Судом не беруться до уваги заперечення сторони захисту та беззаперечно приймається позиція сторони обвинувачення, не зважаючи на те, що ризики на які посилається у своєму клопотанні прокурор є надуманими та такими, що не знаходять свого відображення у матеріалах справи та у реальності, що в черговий раз ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість головуючого. Зазначає, що не є зрозумілим та обґрунтованим, яким чином судом оцінювались особа обвинуваченого, його соціальні зв`язки та спосіб життя. При дослідженні особи обвинуваченого судом береться до уваги лише факт його притягнення до кримінальної відповідальності в минулому, проте повністю ігнорується те, що ОСОБА_8 з 2014 року захищав територіальну цілісність України та є учасником АТО, в подальшому, він 01 березня 2022 року був добровільно мобілізований та вступив у лави ЗСУ, де захищав Україну під час повномасштабного вторгнення російської федерації, отримав численні травми та поранення, контузії та кульове поранення в голову. Ці обставини судом не тільки не аналізуються, а навіть не згадуються у оскаржуваному судовому рішенні. Вказує, що жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України навіть не описаний в судовому рішенні, не кажучи вже і про те, що відсутнє обґрунтування наявності таких ризиків. Зазначає, що небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її на стільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. Вказує, що на даний час, ризики, які були визнані судом при обранні запобіжного заходу зменшились, оскільки досудове розслідування завершене, а тому обвинувачений, перебуваючи на свободі не зможе перешкоджати досудовому слідству. На його думку, на даний час не має доказів реальної можливості незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих або свідків, оскільки єдиною особою, яка є очевидцем вчинення злочину ОСОБА_8 , є ОСОБА_9 , який проживав у домоволодінні батька обвинуваченого, де проживає даний свідок після смерті ОСОБА_10 не відомо. Окрім того, частина свідків вже допитана в суді та не надала жодних свідчень, які б підтверджували винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину. Вказує, що органами досудового розслідування на сьогоднішній день не встановлено жодного факту перешкоджання слідству, тиску на свідків, знищення доказів, ухилення від явки до слідчого чи суду з боку ОСОБА_8 , а також будь-яких дій, які б давали об`єктивні сумніви у тому, що останній буде переховуватись від суду. Зазначає, що ОСОБА_8 має ряд захворювань, які неможливо лікувати в умовах слідчого ізолятора, що негативно впливає на стан його здоров`я та унеможливить його одужання у подальшому, оскільки отримані при виконанні бойових задач травми без належної медичної допомоги мають властивість розвиватись та стан здоров`я може лише погіршуватись. Звертає увагу, що після оголошення відводу, суд не мав права продовжувати розгляд справи, оскаржуване рішення прийняте незаконним складом суду.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У провадженні Срібнянського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001509 від 13.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою Срібнянського районного суду від 23.07.2024 року обвинуваченому продовжений строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 21.09.2024 року.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а також з урахуванням особи потерпілого, який є батьком обвинуваченого.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд не завершений, при цьому, докази сторони обвинувачення вже досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_8 хоча і має зареєстроване місце проживання, не працює, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків можливості продовження злочинної діяльності, ухилення від явки до суду, адже міцних соціальних зв`язків обвинувачений не має.

При цьому, судом апеляційної інстанції було надано належну увагу доводам сторони захисту щодо стану здоров`я ОСОБА_8 . З огляду на відсутність об`єктивних даних про необхідність надання ОСОБА_8 спеціалізованої медичної допомоги поза межами медичної частини СІЗО, що б унеможливлювало утримання його під вартою, колегія суддів прийшла до цілком обґрунтованого рішення, що така вимога не може стати підставою для зміни запобіжного заходу.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики неналежної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені стороною захисту доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, ні дані про особу винних, ні доводи сторони захисту не змінились.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, активної ролі обвинуваченого у його вчиненні, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2024 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4