ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2662/24 Номер провадження 11-кп/814/2021/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 17 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» про заміну покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Сокиринці Срібнянського р-ну Чернігівської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому

27 липня 2018 року Апеляційним судом Чернігівської області за п.12 ч.2 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що є відсутніми беззаперечні й переконливі підстави для висновку про те, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення, а застосування до нього наразі положень ст.82 КК України не відповідатиме вимогам загальної та особливої превенції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 17 вересня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» про заміну засудженому ОСОБА_9 покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що засуджений став на шлях виправлення і до нього доцільно застосувати приписи ст.82 КК України, так як у ході відбування покарання він позитивно характеризується, працевлаштований, має ряд заохочень, закінчив навчальний центр, опанував професії, бере участь у програмах виховного впливу, натомість застосовані до ОСОБА_9 дисциплінарні стягнення були поодинокими, незначними за своїм змістом і є погашеними, а тому мають невеликий вплив на загальну оцінку поведінки засудженого, яка свідчить про усвідомлення ним своїх помилок і відповідальне виконання вимог відбування покарання.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку засудженого, захисника й представника установи виконання покарань про задоволення апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

Частинами 1 та 4 ст.82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Виходячи з положень ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У п.п.1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 11 травня 2018 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі (т.1 а.о.с.22-30).

27 липня 2018 року Апеляційним судом Чернігівської області вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року скасовано, ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за п.12 ч.2 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_9 8 239 гривень 38 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21 листопада 2017 року приблизно о 02 годині в будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 разом зі співучасником, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи узгоджено, умисно завдали ОСОБА_10 не менше 17 ударів руками й ногами в ділянки голови, тулуба й верхніх кінцівок, притискали його голову обличчям до невстановлених предметів із високою температурою та розтягували ліву вушну раковину ОСОБА_11 , чим спричинили йому смерть (т.1 а.о.с.31-35).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_9 визначено з 23 листопада 2017 року, кінець цього строку - 23 листопада 2027 року.

Тобто є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі знаходиться з 23 листопада 2017 року, під час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав, не працював.

Далі з 24 вересня 2018 року засуджений відбував покарання в ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», де отримував 2 стягнення у вигляді попередження і догани, які наразі погашені, 6 разів заохочувався із застосуванням подяк, працював, здобув спеціальність.

Із 30 вересня 2020 року ОСОБА_9 відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», де 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності із накладенням на нього стягнень у вигляді 2 доган і поміщення до дисциплінарного ізолятора строком на 7 діб, які станом на сьогодні погашені, отримував 10 заохочень у вигляді подяк, характеризувався як добре, так і задовільно та негативно, працевлаштований, здійснює роботи з благоустрою виправної колонії, до виконання робіт відноситься сумлінно, здобув спеціальність, бере участь у виховних заходах, у серпні-вересні 2024 року сплатив на загальну суму 2 000 гривень у рахунок часткового відшкодування стягнутих із нього за вироком апеляційного суду процесуальних витрат (за вказаним судовим рішенням стягнуто 8 239 гривень 38 копійок), протягом розгляду кримінального провадження по суті в усіх трьох судових інстанціях частково не визнавав свою винуватість, наразі щиро розкаюється у вчиненому злочині, що зафіксовано даними характеристик ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 02 грудня 2022 року, 02 серпня 2024 року, матеріалів про заохочення, стягнення і працевлаштування засудженого, квитанцій про сплату процесуальних витрат, судових рішень за результатами розгляду кримінального провадження трьома судовими інстанціями (т.1 а.о.с.22-35, 41-47, 192, а.о.с.24, а.с.п.3-18, 36, 43-45).

Процес же отримання ОСОБА_9 заохочень без стягнень почав здійснюватися лише з 15 березня 2024 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 23 листопада 2017 року, тобто такий процес у послідовному виразі не мав місце протягом майже 7 років, а спостерігався лише в періоду часу безпосередньо перед виникненням формальних передумов для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України.

При цьому, ОСОБА_9 засуджений за вчинення в стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою групою осіб особливо тяжкого злочину - умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

З огляду на систематичний характер порушення засудженим умов відбування покарання, поміщення його до дисциплінарного ізолятора через недієвість попередньо застосованих заходів дисциплінарної відповідальності, проведених із ним виховних заходів, наданих йому роз`яснень щодо порядку та умов відбування покарання, колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що застосовані до ОСОБА_9 стягнення є поодинокими, несуттєвими за своїм змістом і мають незначний вплив на загальну оцінку поведінки засудженого.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що застосовані до засудженого 5 стягнень різних видів, хоча й погашені наразі, проте свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладених стягнень і те, що він належних висновків для себе не зробив після вчинення зазначеного вище особливо тяжкого злочину, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка засудженого була нестабільною та не характеризувалась своєю сумлінністю, позитивністю протягом усього строку відбування покарання, і є відсутніми підстави для висновку про становлення ОСОБА_9 на шлях виправлення, яке могло би ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання, в тому числі у вигляді обмеження волі.

Так, доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в цьому провадженні. Відбутий ОСОБА_9 строк покарання хоча і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.82 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про заміну ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 17 вересня 2024 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4