Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням системи "Eлектронний суд" матеріали кримінального провадження № 0001852 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

ніде не зареєстрованого, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою підготовчого судового засідання Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2024 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Цією ж ухвалою за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 02.12.2024 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень, та зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби та покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Захисник посилається на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої при розгляді питання про обрання, зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосуваннях інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі "Харченко проти України"), і що застосування до особи обмеження волі можливе лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними (рішення у справі "Штегмюллер проти Австрії").

З огляду на викладене вважає, що заявлені прокурором ризики в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення та даними про особу обвинуваченого не можуть слугувати підставами для тримання її підзахисного під вартою, і що суд не врахував, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки в м. Борисполі, утримує матір похилого віку, яка хворіє та потребує стороннього піклування.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог цієї норми в сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, оскільки санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, стадію судового провадження, особу винного. Зокрема, суд взяв до уваги, що ОСОБА_7 є судимим за злочини проти власності, і що судовий розгляд, в ході якого мають бути допитані свідки, ще не розпочався.

Тому висновки суду з посиланням на практику ЄСПЛ в рішенні "Харченко проти України" в контексті того, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, є вірними.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані раніше ризики існують і виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

У той же час, твердження захисника про наявність на утриманні ОСОБА_7 матері похилого віку, яка хворіє та потребує стороннього піклування, що нібито свідчить про міцні соціальні зв`язки, нічим не підтверджені. До того ж, обвинувачений не має зареєстрованого місця проживання і ніде не працює, що ставить під сумнів можливість утримувати будь-кого.

Всупереч доводам захисника суд першої інстанції розглянув і можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, визначивши ОСОБА_7 заставу не в максимальному розмірі як щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2024 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3