ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/2922/23 Номер провадження 11-кп/814/1503/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000400 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з базовою середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за ст.336 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 17 червня 2023 року прийшовши до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом, після проходження військово-лікарської комісії КП «Пирятинська лікарня», за висновком якої від 28.07.2023 ОСОБА_8 визнано придатним до військової служби під час загальної мобілізації в Збройних Силах України, та отримання 05.08.2023 від працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 повістки про явку на 10.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправлення до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , будучи повідомленим про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час загальної мобілізації, діючи умисно, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, будучи належним чином оповіщеним про прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 10.08.2023 без поважних причин не з`явився на пункт збору до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_3 , перед відправленням до військової частини НОМЕР_1 , котра дислокується в АДРЕСА_2 , для проходження військової служби за мобілізацією.

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, затвердити угоду про визнання винуватості від 07 грудня 2023 року у даному кримінальному провадженні та призначити узгоджене покарання.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд дійшов неправильного висновку, що вказане в угоді покарання не відповідає інтересах суспільства.

Зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, відсутні обставин, які обтяжують покарання, тобто в угоді сторони обґрунтували наявність суспільного інтересу в укладенні угоди.

Крім цього вчинений злочин є нетяжким, становить найменшу суспільну небезпечність, а тому ОСОБА_8 не спричинив тяжких наслідків чи підриву обороноздатності держави.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінального правопорушення, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Окрім того, оскільки обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин висунутого обвинувачення, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, тому і з цих підстав апеляційна інстанція вказані обставини не перевіряє.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд правильно не врахував щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання, оскільки щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винуватим своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак суд першої інстанції правильно зазначив, що будь-яких дій для усунення вчиненого ОСОБА_8 не вчинив, тобто обвинувачений на шлях виправлення не став та формально вказав на визнання своєї вини, що не вказує на наявність щирого каяття.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів звертає увагу, що захисник у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 та затвердити угоду про визнання винуватості від 07.12.2023 у даному провадженні. Проте, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.12.2023 відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 07.12.2023.

До того ж вимога захисника про затвердження угоди під час апеляційного провадження не узгоджується з нормами КПК України, зокрема положеннями глави 35 КПК України та повноваженням суду апеляційної інстанції, передбачених ст. 407 КПК України.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст.409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає. Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4