Провадження №1-в/127/722/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства.

Клопотання мотивоване тим, що він відбуває покарання за вироком Немирівського районного суду Вінницької області за частиною третьою статті 152, частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Разом з тим, караність діяння крадіжка, за яке він засуджений, усунута, тому вирок в цій частині має бути приведений у відповідність до вимог закону.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання.

Прокурор вважає, що посилання у вироку на засудження ОСОБА_4 за частиною першою та частиною другою статті 185 КК має бути виключене, натомість останній має вважатись таким, що відбуває покарання за частиною другою статті 152 КК з урахуванням частини першої статті 71 КК, оскільки за попереднім вироком ОСОБА_4 був засуджений, у тому числі й за статтею 198 КК.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання , зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (далі КК).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Зі змісту частини другої статті 74 КК випливає, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З матеріалів особової справи засудженого випливає, що ОСОБА_4 засуджений вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 за частиною третьою статті 152 КК до покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі статті 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Гайсинського районного суду від 06.12.2012 остаточне призначене покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Зі змісту вироку від 31.01.2022 випливає, що ОСОБА_4 був звільнений від відбування призначеного йому покарання 27.03.2014 умовно-достроково з невідбутим терміном 11 місяців 3 дні. Діяння ж, за яке він засуджений 31.01.2022 ОСОБА_4 було вчинене 21.07.2014, тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком від 06.12.2012.

Відповідно до вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.12.2012 ОСОБА_4 засуджений за частиною другою статті 185 та статтею 198 КК з урахуванням частини першої статті 70 КК до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі частини першої статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 16.11.2011 ОСОБА_4 призначене остаточне покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Зі змісту вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.10.2022 випливає, що ОСОБА_4 засуджений за вчинення 13.04.2012 таємного викрадення майна на суму 900 грн. та 300 грн., 14.04.2012 162 грн., 15.04.2012 900 грн., 16.04.2012 900 грн.

Згідно з вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 16.11.2011 ОСОБА_4 засуджений за частиною першою статті 185 КК до покарання у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням на підставі статті 75 КК від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Зі змісту вироку від 16.11.2011 випливає, що ОСОБА_4 в кінці травня 2011 вчинив таємне викрадення майна на суму 504,18 грн.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилання відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-ІХ), яким стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) викладена у новій редакції.

Зокрема, зі змісту частини першої статті 51 КпАП випливає, що відповідальність за цією нормою настає у разі дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (далі НМДГ).

Частиною другою статті 51 КпАП встановлена відповідальність за вчинення дії, передбаченої частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох НМДГ.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу частиною третьою статті 5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд враховує, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Аналогічні висновки ВС зробив у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на НМДГ, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2011 року становив 941 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2011 році для кримінально-правової кваліфікації становив 470,5 грн.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2012 року становив 1073 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2012 році для кримінально-правової кваліфікації становив 536,5 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності правових підстав для звільнення засудженого від призначеного йому покарання необхідно визначити, чи перевищує вартість викраденого ним майна 2 НМДГ (станом на момент вчинення кримінального правопорушення), тобто 941 грн. у 2011 році та 1073 грн. у 2012 році.

Як суд зазначив вище, зі змісту вироку від 06.10.2022, убачається, що вартість майна, яким заволодів засуджений 13.04.2012 становила 900 грн. та 300 грн., 14.04.2012 162 грн., 15.04.2012 900 грн., 16.04.2012 900 грн. Наведені розміри майна менші за законодавчо визначений розмір шкоди, з якої встановлена кримінальна відповідальність (станом на момент вчинення кримінальних правопорушень). Крім того, зі змісту вироку від 16.11.2011 випливає, що вартість майна, яким заволодів засуджений в кінці травня 2011 року, становила 504,18 грн. Наведений розмір майна також менший за законодавчо визначений розмір шкоди, з якої встановлена кримінальна відповідальність (станом на момент вчинення кримінальних правопорушень). Тому з урахуванням наведених вище приписів ОСОБА_4 має бути звільнений від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, яке йому було призначене за вироком від 16.11.2011. Також посилання у вироку від 06.12.2021 на засудження ОСОБА_4 за частиною другою статті 185 КК має бути виключене. Натомість ОСОБА_4 має вважатись таким, що засуджений за статтею 198 КК.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини другої статті 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Вище суд зазначив, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком від 31.01.2022, за яким йому призначене остаточне покарання з урахуванням частини першої статті 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 06.12.2012. При цьому вирок від 31.01.2022 має посилання на те, що ОСОБА_4 був звільнений від відбування призначеного йому покарання 27.03.2014 умовно-достроково з невідбутим терміном 11 місяців 3 дні. Діяння ж, за яке він засуджений 31.01.2022 ОСОБА_4 було вчинене 21.07.2014, тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком від 06.12.2012.

У постанові від 01.04.2024 (справа № 183/6854/20) ВС зауважив, що приписами статті 70 КК визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі частини четвертої статті 70 КК, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи частину четверту статті 70 КК.

Хоча наведений висновок ВС зроблений щодо застосування правил, визначених статтею 70 КК, однак у цьому рішенні ВС наголосив на необхідність дотримання принципу юридичної презумпції законності й обґрунтованості попереднього вироку.

Про правові наслідки засудження особи та термінологічні питання, пов`язані із засудженням, ВС зазначав і у постановах від 22.01.2024 (справа № 236/4167/20), 10.06.2020 (справа № 161/7253/18), 27.09.2018 (справа № 647/1831/15-к) тощо.

Законом № 3886-ІХ внесені зміни до закону про кримінальну відповідальність в частині відповідальності за вчинення, зокрема крадіжки. Як суд зазначив вище, ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком від 31.01.2022, за яким він засуджений за вчинення кримінально караного діяння, передбаченого частиною третьою статті 152 КК. Саме тому суд вважає за необхідне зауважити, що посилання у вироку від 31.01.2022 на засудження ОСОБА_4 за частиною першою статті 185 КК за вироком від 16.11.2011 та за частиною другою статті 185 КК за вироком від 06.12.2012 має бути виключене.

Керуючись статтями 371, 537 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Виключити посилання у вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 на засудження ОСОБА_4 Гайсинським районним судом Вінницької області 16.11.2011 за частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі зі звільненням на підставі статті 75 Кримінального кодексу України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Виключити посилання у вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 на засудження ОСОБА_4 Гайсинським районним судом Вінницької області 06.12.2012 за частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 таким, що відбуває покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 31.01.2022.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: