Провадження № 1-кс/554/9962/2024
У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000872 від 29 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби по мобілізації на особливий період, проходив службу на посаді навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що Першим слідчим відділом (з дислокацією в м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000872 від 29 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 257 (по стройовій частині) від 18 липня 2024 року солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.07.2024 № 79-РС на посаду навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 18.07.2024 прийняв посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до положень ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу по мобілізації на особливий період.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан.

08.05.2024 Верховна Рада прийняла Закон України № 3892-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 23.07.2024 № 469/2024 на 90 діб.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу по мобілізації на особливий період, перебуваючи на посаді навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ,реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у період часу з 08 по 14 годину 20 серпня 2024 року самовільно залишив військову частину - місце дислокації 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 (польовий табір, розташований поблизу АДРЕСА_2 ), проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління, таким чином перебував за межами військової частини понад три доби, в умовах воєнного стану, та 24 вересня 2024 року о 14 год 10 хв був затриманий працівниками Державного бюро розслідувань, чим кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, у період часу з 08 по 14 годину 20.08.2024, солдат ОСОБА_5 , самовільно залишив військову частину - місце дислокації 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, та незаконно перебував за її межами понад три доби, до 24 вересня 2024 року.

В ході досудового розслідування кримінального провадження 24 вересня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та наполягав на його задоволенні з підстав, наведених у ньому.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 , частково заперечувала щодо задоволення клопотання слідчого та просила застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі тридцяти тисяч гривень, як альтернативу триманню під вартою. Вважала, що саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Свою позицію мотивувала тим, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше, є одруженим, має на утриманні малолітню дитину, до мобілізації до лав Збройних сил України мав постійне місце роботи, а також має бажання виконувати обов`язки військової служби та захищати Україну. Вказала, що 22 червня 2024 року при виконанні військового обов`язку підозрюваний отримав травми внаслідок розриву протитанкової міни. В нього діагностовано контузію (акуборотравму з порушенням цілісності барабанної перетинки зліва), а також ушкодження м`яких тканин задньої поверхні шиї та лівої гомілки з наявністю сторонніх тіл (осколків). 27 червня 2024 року він був прооперований, а 25 липня 2024 року повторно прооперований. При визначенні розміру застави підозрюваному просила врахувати понесені ним витрати на попереднє лікування й на те, що ще слід пройти, а також наявність в останнього на утриманні малолітньої дитини.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, зазначивши, що скоєння ним інкримінованого кримінального правопорушення було зумовлено тим, що під час виконання військових обов`язків він отримав тяжку травму.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також матеріали, долучені стороною захисту, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000872 відповідає вимогам статті 184 КПК України.

В судовому засіданні було підтверджено надання стороні захисту підозрюваного ОСОБА_5 копії клопотання та доданих до нього матеріалів, що, в свою чергу, слідує із змісту поданого до суду клопотання.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв?язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що ТУ ДБР у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000872 від 29 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом самовільного залишення військової частини - місце дислокації 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_5 , тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, про що свідчить зміст відповідного витягу з ЄРДР (а. с. 8).

24 вересня 2024 року о 14 год 10 хв ОСОБА_5 було затримано в порядку статті 208 КПК України (а. с. 59 - 62).

Підставою для застосування запобіжного заходу є набуття особою статусу «підозрюваного» в кримінального провадженні та наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, у скоєнні якого вона підозрюється.

Так, встановлено, що 24 вересня 2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (а. с. 63 68).

Підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, дають встановлені досудовим розслідуванням обставини. Так, на це вказують додані до клопотання в копіях: повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення (а. с. 9 10), доповідь оперативного чергового військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 по факту виявлення ознак злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата призваного по мобілізації ОСОБА_5 (а. с. 11 12), протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а. с. 13 21), акт та матеріали службового розслідування (а. с. 22 58), а також протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 24 вересня 2024 року (а. с. 69 71).

Таким чином, встановлені в ході досудового розслідування факти та обставини могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

У майбутньому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Вищезазначене узгоджується з позицією, яка викладена Європейським судом з прав людини у п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13, «…обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Тобто, при вирішенні питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу слідчим суддею перевіряється лише наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази, слідчий суддя приходить до висновку, що з матеріалів клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, вбачається наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підставою для застосування запобіжного заходу є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, які слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обов`язок обґрунтування ризиків кримінального провадження покладено нормами КПК України на слідчого, прокурора.

Виходячи із зазначеного стандарту доказування (переконання), слідчий суддя вважає, що в ході розгляду клопотання знайшли своє об`єктивне підтвердження наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 і 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилаються слідчий та прокурор.

Зокрема, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за вчинене.

Слідчий суддя погоджується й з доводами сторони обвинувачення про наявність передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, що підозрюваний, перебуваючи на волі, як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих військовослужбовців, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, внаслідок чого вони змінити свої показання або відмовитись від давання показань.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_5 порушив вимоги ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, наявні достатні підстави вважати, що останній може перешкодити кримінальному провадженні іншим чином, зокрема шляхом неявки до органу досудового розслідування та суду, а також шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я (захисником до матеріалів клопотання долучено копії медичної документації (виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого), із зазначенням у них діагнозів підозрюваного), наявність в підозрюваного дружини та на утриманні малолітньої доньки, 2022 року народження, міцність його соціальних зв`язків в місці проживання, репутацію, майновий стан, а також те, що останній раніше не судимий.

Беручи до уваги сукупність наведених вище фактів, слідчий суддя приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним відповідних процесуальних обов`язків і не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 і 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказують слідчий та прокурор, а також про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Водночас слідчий суддя враховує, що частиною 8 статті 176 КПК України імперативно визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Захисник підозрюваного, заперечуючи проти задоволення клопотання слідчого, просила визначити останньому заставу, як альтернативу триманню під вартою, в розмірі тридцяти тисяч гривень. При цьому посилалася на те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має захворювання та до мобілізації до лав Збройних сил України мав постійне місце роботи.

Між тим, проаналізувавши наведені доводи в сукупністю із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами, слідчий суддя не вбачає будь-яких правових підстав для визначення підозрюваному ОСОБА_5 розміру застави, як альтернативи триманню під вартою, оскільки положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Вказані посилання захисника в даному випадку самі по собі не можуть бути достатніми стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, так як не спростовують обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та не спростовують існування визначених п. п. 1, 3 і 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, наявність яких стороною обвинувачення була доведена. В свою чергу, жодних відомостей щодо неможливості перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я слідчому судді сторонами кримінального провадження не надано.

Отже, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а тому враховуючи наявність доведених ризиків, передбачених п. п. 1, 3 і 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення останньому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, який обчислювати з 14 год 10 хв 24 вересня 2024 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 22 листопада 2024 року, 14 год 10 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено 26 вересня 2024 року о 10 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1