Дата документу 09.10.2024 Справа № 332/2503/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2503/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/855/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 09 жовтня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, не одружений, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , 2013 року народження, офіційно не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ст.395 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.395 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнено, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Запобіжний захід у обвинуваченого відсутній.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним та призначити йому покарання за ст.395 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Прокурор вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, на думу апелянта, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Посилається на те, що суд належним чином не обґрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді обмеження волі.

Судом недостатньо враховано суспільну небезпеку та особу обвинуваченого.

Також, прокурор посилається на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та знову після звільнення з місць позбавлення волі та у період відбування адміністративного нагляду вчинив кримінальне правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Крім того, звертає увагу на те, що обвинуваченому раніше вже призначалося покарання із застосуванням ст.75 КК України, проте останній не виконав умови іспитового строку та був направлений для реального відбування покарання, що вказує на неефективність застосування зазначеної норми.

На думку прокурора, вказане свідчить про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого, повне ігнорування законів України та явне небажання стати на шлях виправлення і перевиховання.

Згідно з вироком суду, до суду надійшов обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.395 КК України, з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту також додані: письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника ОСОБА_11 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні; матеріали досудового розслідування, в тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Встановлено, що 07 листопада 2023 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області задоволено подання представника ДУ «Маневицька ВК (№42)» про встановлення адміністративного нагляду щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 1 рік.

02 січня 2024 року у відділенні поліції №1 Запорізького РУГІ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 були оголошені та під підпис доведені обмеження встановленого щодо нього адміністративного нагляду щодо самовільного залишення місця мешкання та роз`яснено, що у разі порушення вказаних зобов`язань він буде притягнутий до кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_6 було роз`яснено, що у разі порушення вказаних обмежень він буде притягнутий до кримінальної відповідальності. Однак, ОСОБА_6 , маючи умисел на порушення правил адміністративного нагляду, а саме на самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого щодо останнього, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за такі дії, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проживати за місцем постійного мешкання та з`являтись у визначений час на реєстрацію до відділення поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ним дій, незважаючи на встановлену заборону, з метою ухилення від адміністративного нагляду, 28 лютого 2024 року самовільно залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та до 02 квітня 2024 року за місцем свого мешкання був відсутній, не повідомивши про це правоохоронні органи.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.395 КК України, як порушення адміністративного нагляду, а саме самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального проступку при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст.395 КК України як порушення адміністративного нагляду, а саме самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 надійшов до суду разом з клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку на підставі ч.2 ст.302 КПК України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не одружений, під наглядом лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано рецидив злочину.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений зазначив, що він працює неофіційно, отримує дохід в середньому 10-12 тис грн, в місяць, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про вчинення обвинуваченим під час адміністративного нагляду кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, не є переконливими, оскільки при апеляційному розгляді прокурор зазначив, що відповідне кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито та вирішується питання про складання протоколу про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за дрібну крадіжку, за ст.51 КУпАП.

Враховуючи всі обставини у сукупності, в т.ч. фактичні обставини провадження, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого, знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів не убачає підстав для призначення обвинуваченому самого суворого покарання з передбачених санкцією статті обвинувачення.

На спростування такого висновку як у вироку суду так і в апеляційній скарзі не наведено відповідного обґрунтування.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами прокурора в апеляційній скарзі про те, що без призначення покарання, яке слід відбувати реально, виправлення обвинуваченого є неможливим.

Тому, з урахуванням фактичних обставин провадження, відомостей про особу обвинуваченого, який раніше судимий, обставин, що пом`якшують покарання, вказаних вище, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ст.395 КК України - у виді штрафу в максимальному розмірі - 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот гривень), тобто іншого ніж просить прокурор в апеляційній скарзі виду покарання, але такого, що підлягає реальному відбуванню.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Тому, в зазначеній частині оскаржуваний вирок суду підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України, та з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 грудня 2021 року, справа №617/775/20, згідно з яким, зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п.2 ч.1 ст.420 КПК України; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п.4 ч.1 ст.420 КПК України; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч.2 ст.404 і ч.1 ст.421 цього Кодексу.

У зв`язку із викладеним, оскільки, призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу не є погіршенням становища останнього, з огляду на положення ст.ст.408, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції в цьому випадку приймає рішення у формі ухвали.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.395 КК України, змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн (одна тисяча сімсот гривень).

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4