Провадження № 1-кп/470/105/24
Справа № 470/893/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Адамівка Іванівського району Одеської області, українцю, громадянину України, з професійно технічною освітою, одруженому, утриманців не маючому, в силу ст.89 КК України раніше не судимому, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , що проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця санітара 1 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000215 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 червня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

В судовому засіданні прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону клопотав про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 . Клопотання мотивовано тим, що на теперішній час ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не зменшились. Вважає, що продовжують існувати такі ризики як, те що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження. Наявність вказаних ризиків на його думку доведено тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. На даній стадії свідки в справі не допитані судом, тому обвинувачений, матиме можливість впливати на свідків для зміни показань або відмови від надання показань у суді. Обвинувачений перебуваючи на свободі, може вживати заходи щодо перешкоджання об`єктивності розгляду, або ухилятися від суду, оскільки під час досудового розслідування не прибував на виклики слідчого та перебував у розшуку. Посилаючись на зазначене, прокурор наполягав на продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з заміною місця його утримання з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на гауптвахту.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважала його необґрунтованим та просила суд відмовити у його задоволенні. Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, доходить висновку про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу з огляду на таке.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.09.2024 до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 02.11.2024 року включно.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до вимогст.22 КПК Україникримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченимиКПК України.

За змістом ч. 3, 4, 5ст. 199 КПК, якою суд керується в силу положень ч. 2ст. 331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Разом з тим,КПКне вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тому при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд враховує тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, вік та стан здоров`я обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_3 має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання за його вчинення, а отже може переховуватися від суду, шляхом не прибуття на виклики суду. Таким чином, прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1ст. 177 КПК.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1ст. 177 КПК, суд зазначає, що судовий розгляд у цьому кримінальному проваджені ще триває, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленоїст. 23 КПК, питання щодо виклику та допиту свідків ще не вирішено судом, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому, останній, перебуваючи на свободі, все ж може застосувати спроби незаконно вплинути на свідків до надання завідомо неправдивих показань, які його виправдовували б, або до відмовити давати свідчення у суді.

Окрім того, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є вірогідним з огляду на те, що на даний час встановлено порушення обвинуваченим раніше покладених на нього обов`язків військовослужбовця.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває дотепер.

Згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану, до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , а також того, що судовий розгляд ще триває та не може бути завершений до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні є достатньо обґрунтованими, а тому вважає за необхідне продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 27 грудня 2024 року включно.

Щодо заміни місця тримання обвинуваченого з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на гауптвахту, суд доходить наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

На підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 09 вересня 2024 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з моменту застосування цього запобіжного заходу він утримується в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Відповідно до змісту ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про застосування запобіжного заходу зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Згідно положень ч.4 ст. 196 КПК Українислідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст. 197 КПК України. Тобто Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, які б зобов`язували суд визначати установи для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід застосовано тримання під вартою.

За такого відсутні підстави для зміни обвинуваченому місця тримання, під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 176-178,183,193,194,199,331,369,372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 27 грудня 2024 року, включно.

В іншій частині клопотання - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, направити для виконання до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Суддя ОСОБА_1