Провадження № 1-кп/643/389/24
Справа № 643/703/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за № 0003205 від 11.09.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

10.09.2023 приблизно о 20 годині 30 хвилин у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 1 травня 2023 року №254/2023 строком на 90 діб з 20 травня 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи разом з потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поруч з КП «Харківський ліцей №23», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачив, що в правій кишені куртки потерпілого ОСОБА_6 знаходиться мобільний телефон торгової марки «Motorolla ХТ2155-6 motoe20» та в цей час у ОСОБА_4 виник злочинний протиправний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на таємне (крадення чужого майна, діючи повторно в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав в з правої кишені куртки потерпілого мобільний телефон т.м. «Motorolla ХТ2155-6 motoe20», вартість якого відповідно до висновку товарознавчої експертизи становить - 3676 грн. 80 коп., після чого покинув місце вчинення злочину із викраденим майном, розпорядившись, ним на власний розсуд.

В результаті вчиненого протиправного діяння ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3676 грн.80коп., після чого покинув місце вчинення злочину із викраденим майном, розпорядившись ним на власний.

Допитаний у суді обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав повністю та підтвердив обставини час, місце, механізм вчинення ним злочину, як зазначено вище у вироку суду. ОСОБА_4 , показав суду, що таємно викрадений ним мобільний телефон т.м. «Motorolla ХТ2155-6 motoe20» у потерпілого він сховав у себе, який на наступний день продав та отримав гроші у сумі 1000 гривень, які витратив на особисті потреби. Обвинувачений у суді зазначив про те, що він розумів, що скоював кримінальне правопорушення, та щиро розкаявся у його вчинені, причину скоєння пояснив як необдуманою поведінкою та відсутністю коштів на життя.

В суді обвинувачений зазначив, що мобільний телефон т.м. «Motorolla ХТ2155-6 motoe20» був повернутий в ході досудового рослідування потерпілому.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із письмовими заявами, в яких прохав розгляд кримінального провадження провести за його відсутності, цивільний позов не заявляв.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєні ним кримінального правопорушення, події якого мали місце 10.09.2023. З урахуванням на ті обставини, що прокурор наполягав на пред`явленому Рунцю обвинуваченні, суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

21.03.2023 вироком Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначено покарання 5 років позбавлення волі, відповідно до вимог ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2024 ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.03.2023 звільнено у зв`язку із усуненням на підставі Закона України №3886-1Х від 18.07.2024 карності діяння.

Таким чином, суд вважає за необхідне виключити з пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення повторність як кваліфікуючу ознаку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений в силу ст.89 КК України не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце реєстрації за яким фактично мешкає.

При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття та визнає цю обставину, відповідно до ст.66 КК України, такою, що пом`якшує його покарання. Обставин, що обтяжують покарання останнього, які передбачені ст. 67 КК України, судом не визнано.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. ст. 27, 29 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, право на захищати життя, свободу та особисту недоторканність, а обов`язок держави права та свободи людини.

Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, з метою перевиховання та виправлення обвинувачених, попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, суд, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу винного, позицію прокурора, захисника та обвинуваченого висловлені у судових дебатах, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Також, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зроблено висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

У ході досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжений судом.

Прокурор у судовому засіданні висловлюючи думку щодо можливого призначення покарання, вказав на необхідність звільнення ОСОБА_4 з-під варти, негайно, на що суд не отримав заперечень від інших учасників судового розгляду.

Аналізуючи вищенаведене, відповідно до положень ч. 1 ст. 377 КПК України суд звільняє ОСОБА_4 з-під варти, оскільки він відповідно до ст. 75 КК України звільняється від відбування покарання.

Потерпілим цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України, процесуальні витрати в ході досудового розслідування по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк відраховувати з моменту оголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з- під варти негайно в залі суду.

Зарахувати у строк відбуття покарання перебування ОСОБА_4 під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» з 05.12.2023 до 24.10.2024 - включно.

Речові докази по справі: мобільний телефон торгової марки «Motorolla ХТ2155-6 motoe20», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення ОСОБА_4 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1