Справа № 307/4825/24
Провадження №1-кп/307/321/24
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

12 листопада 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2024 року за № 0000409 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

08 листопада 2024 року до Тячівського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000409 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2024 року призначено підготовче судове засідання на 12 листопада 2024 року.

11 листопада 2024 року через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що 17 травня 2024 року у період часу з 07 год. 30 хв. по 08 год. 20 хв., більш точний час органом досудового розслідування встановити не представилось можливим, під час дії на всій території України воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України

«Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний, строк якого продовжувався відповідними Указами Президента України та який діє по теперішній час, ОСОБА_6 за попередньою змовою та в групі з невстановленими органом досудового розслідування особами, шляхом злому вхідних дверей, незаконно проникли до приватного будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, викрали з вітальної кімнати металевий сейф ринкова вартість, якого станом на 17 травня 2024 року, становить 1 424, 00 грн., в середині якого були грошові кошти в сумі 15 000 Євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 17 травня 2024 року становить 642 678 гривень, та 42 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 17 травня 2024 року становить 1 656 081 гривень, та 570 000 гривень; ювелірні та інші вироби, а саме: ланцюжок та підвіску-хрестик у вигляді розп`яття «Ісуса Христа», ринкова вартість якого станом на 17 травня 2024 року становить 231,00 грн., ланцюжок, виготовлений із золота та підвіскою із золота 585 проби, загальна ринкова вартість яких станом на 17 травня 2024 року становить 20 024,09 грн., ланцюжок із золота вагою 4,437 г, 585 проби, ринкова вартість якого станом на 17 травня 2024 року становить 9 792,29 грн., підвіску із золота у вигляді хрестика з розп`яттям, вагою 1,87 грам, 585 проби, ринкова вартість якої станом на 17 травня 2024 року становить 5 749,62, підвіску-хрестик у вигляді розп`яття «Ісуса Христа», ринкова вартість якої станом на 17 травня 2024 року становить 85,00 грн. та жіночий наручний годинник марки «Xwei» ринкова вартість якого станом на 17 травня 2024 року становить 150,00 грн., годинник наручний марки «RAXTE QUARTZ» ринкова вартість якого станом на 17 травня 2024 року становить 226.00 грн.

Заволодівши казаним металевий сейфом з грошовими коштами та перерахованими виробами, годинниками, втекли з місця пригоди у напрямку тильної сторони будинку № 428 «Б» потерпілих та у лісовому масиві, шляхом пошкодження металевого сейфу, відкрили його та заволоділи згаданими грошовими коштами та речами, чим спричинили потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 2 906 441 гривень.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, - тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у житло, в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану.

Вина ОСОБА_6 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , висновками судових товарознавчих експертиз, висновком судової дактилоскопічної експертизи, показаннями свідків, та речовими доказами, а також іншими зібраними матеріалами кримінального провадження.

Так, під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із подальшим його продовженням, а саме до 14 листопада 2024 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 4) ч. 1 ст. 184 КПК України, на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання за вчинений злочин, так як останньому загрожує максимальна міра покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років із конфіскацією майна, та усвідомлюючи наведені обставини останній може покинути територію України, у тому числі у незаконний спосіб.

Крім цього, ОСОБА_6 може впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, зокрема на свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надали викривальні покази стосовно обвинуваченого, так як вони ще на даний час не допитані судом, у зв`язку з цим є ризик впливу на них з метою зміни чи уточнення показів на його користь.

Окрім цього, ОСОБА_6 може скоїти інше кримінальне правопорушення, так як раніше судимий і скоїв повторно злочин проти власності, у зв`язку з чим у разі обрання менш суворого запобіжного заходу дасть можливість повторно вчинити кримінальні правопорушення.

У зв`язку з цим є всі обставини щодо продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого, тому наявна необхідність у запобіжному заході у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слід врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , адже, враховуючи спосіб вчинення злочину, знаряддя та місце його вчинення, воно викликало особливий суспільний резонанс, висвітлення в засобах масової інформації, тому тримання під вартою підозрюваного є виправданим.

Щодо альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави сторона обвинувачення просить визначати розмір застави, відносно ОСОБА_6 у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Прокурор у підтримання клопотання посилався на викладені у ньому обставини.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_7 заперечував протии задоволення клопотання та посилався на те, воно не відповідає вимогам КПК України; ризики, заявлені прокурором, на даний час відпали, оскільки досудове розслідування проведено в повному обсязі, потерпілі та свідки допитані, докази зібрані, в обвинуваченого немає можливості перешкоджати органам досудового розслідування; крім цього, стороною обвинувачення до клопотання мають бути додані додаткові докази на обгрунтування клопотання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, оскільки судовий розгляд не розпочато, докази не досліджені і самої підозри недостатньо для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Крім цього, сторона обвинувачення не має права зазначати розмір застави оскільки визначення такого розміру є повноваженнями суду. Оскільки, стороною обвинувачення не доведено, що альтернативний запобіжний захід не може забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та враховуючи його міцні соціальні зв`язки у місці його проживання, зокрема, із матір`ю, жінкою, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, друзями, свідчить про те, що він має постійне місце проживання, а відтак просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та визначити його відбування за місцем проживання ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обставини вказаного клопотання, суд дійшов висновку про його задоволення, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2024 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. строком на 2 місяці, а саме до 16 год. 45 хв. 13 жовтня 2024 року, а також у разі внесення застави визначено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення кого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років; встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; може незаконно впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також слідчим суддею визначено заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Тобто під час застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_6 не зможе запобігти вказаним ризикам.

Вирішуючи питання продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу, суд дійшов висновку, що на даний час суду не надано доказів того, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які були враховані слідчим суддею при обранні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні або зменшилися.

Також суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також те, що у разі доведення його вини і визнання його винним у його вчиненні, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, а також існування на даний час ризиків, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки судовий розгляд не розпочато, жодні докази не досліджені, потерпілі та свідки не допитані і наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому його тримання під вартою буде виправданим та необхідним.

Крім цього, беручи до уваги в сукупності обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілих, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Підстав для не визначення застави обвинуваченому ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні немає.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, суд вважає за можливе визначити у даному випадку заставу у максимальному розмірі, а саме: трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, зважаючи на тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , обставини кримінального правопорушення, розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди, яка згідно обвинувального акта становить 2 906 441 грн., суд дійшов висновку, що застава у сумі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

При визначенні розміру застави у якості альтернативного запобіжного заходу суд також враховує рішення ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року, у якому зазначено, що гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції (звільнення особи обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання) покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання.

Таким чином, вказана сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активів та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, тобто, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи в суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ураховуючи наведене, з одного боку розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю злочину у вчиненні якого він обвинувачується.

Таким чином, суд вважає, що розмір застави слід визначити у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400? (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп.

Такий розмір зможе забезпечити його належну поведінку, запобігти ризикам кримінального провадження та не являється завідомо непомірним для нього. Визначений розмір застави є співмірним, а також відповідним з огляду на ймовірно завдану шкоду та буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у випадку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, необхідно покласти на нього обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертом та спеціалістом у даному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_6 , відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто по 10 січня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400? (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у будь-який момент протягом дії ухвали на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ: отримувач коштів: ТУ ДСА України в Закарпатській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26213408; розрахунковий рахунок - UA0018501; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Код банку (МФО): 820172, призначення платежу застава.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертом та спеціалістом у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Вказані обов`язки у разі внесення застави покладаються на ОСОБА_6 на строк не більше двох місяців.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст.194 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань № 9».

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 18 листопада 2024 року, о 15 год.

Суддя ОСОБА_1