ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 205/1577/20

провадження № 51-1910 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Табаров Сквирського р-ну Київської області,

виправданих за пред`явленим їм обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК та виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення.

2. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

3. Київський апеляційний суд ухвалою від 10 січня 2024 року вирок місцевого суду залишив без змін.

4. Органом досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачувалися в тому, що 06 липня 2013 року приблизно о 15 годині, перебуваючи в лісосмузі, розташованій між коліями залізничної дороги на відстані приблизно 300 м до посадочної станції «Борщагівка» Південно-Західної залізниці в м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою, вчинили умисне вбивство ОСОБА_10 .

5. Так, цього дня ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та невстановлений досудовим слідством чоловік на ім`я « ОСОБА_12 » прибули до зупинки трамваїв « АДРЕСА_2 з метою проведення дозвілля, по залізничних коліях пішли до лісопосадки, яка знаходиться між коліями залізничної дороги, на відстані приблизно 300 метрів від посадочної станції «Борщагівка» Південно-Західної залізниці, розташованої в Святошинському районі міста Києва, де на галявині стали розпивати принесені з собою спиртні напої. В цей час до них підійшов їхній знайомий ОСОБА_10 та всі разом стали розпивати спиртні напої.

6. В ході розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт, під час якого ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_10 відійти в бік, на що останній погодився і разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відійшли на декілька метрів від галявини, де продовжили конфлікт. В цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , чим вступили в попередню злочинну змову. З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , перебуваючи в попередній злочинній змові з ОСОБА_8 , пішов до галявини, де продовжували відпочивати ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа на ім`я « ОСОБА_12 », взяв невстановлений слідством гострий предмет та повернувся до ОСОБА_10 і ОСОБА_13 .

7. Реалізуючи свій злочинний умисел та маючи при собі невстановлений слідством гострий предмет, ОСОБА_9 з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , утримуючи невстановлений слідством гострий предмет в руці, умисно наніс ним один удар в ділянку грудної клітини останнього, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення в ділянці живота з права.

8. Коли, від нанесеного ОСОБА_9 удару ОСОБА_10 почав нахилятись до низу, ОСОБА_8 , перебуваючи в попередній злочинній змові з ОСОБА_9 , з метою продовження своїх злочинних дій, спрямованих на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , витягнув зі свого одягу невстановлений слідством гострий предмет та, утримуючи його в руці, умисно наніс проникаюче різане поранення в ділянку шиї ОСОБА_10 з пошкодженням трахеї, стравоходу і правої загальної сонної артерії. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 23 вересня 2013 року № 1993 смерть ОСОБА_10 настала від проникаючих поранень в ділянки шиї та живота з ушкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати.

9. Після вчинення злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з місця втекли, однак згодом були викриті та затримані працівниками міліції.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

10. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

11. На обґрунтування своїх доводів, прокурор зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази обвинувачення є належними, допустимими та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак у своїй сукупності вони не отримали правильної оцінки судами відповідно до вимог ст. 94 КПК, окремі докази безпідставно визнані недопустимими, зокрема зазначає про теке:

- показання ряду свідків вказують на наявність у потерпілого конфліктних відносин на роботі, його способу життя, місця перебування до вчинення злочину, інші обставини, які у сукупності з іншими доказами підтверджують обставини, що підлягають доказуванню;

- показання свідка ОСОБА_14 , який був понятим при проведенні слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_9 підтверджують час, місце, спосіб, обставини вчинення злочину, добровільність позиції підозрюваного;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10 липня 2013 року за участі підозрюваного ОСОБА_9 підтверджуються обставини вчинення злочину, однак суд надав йому критичну оцінку не вмотивувавши у цій частині свого рішення;

- протоколами огляду місця події підтверджуються місце та знаряддя вчинення злочину, що у сукупності з іншими доказами доводять винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- відповідно до протоколу пред`явлення речей до впізнання від 05 жовтня 2013 року, ОСОБА_15 упізнав ланцюжок, вилучений у ОСОБА_8 , як такий, що схожий на ланцюжок потерпілого;

- показання свідка ОСОБА_11 , допитаної слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК, суд безпідставно визнав недопустимим доказом через відсутність захисника, разом із тим, неприбуття сторони належним чином повідомленої про час і місце проведення судового засідання для участі в допиті особи за клопотанням протилежної сторони не перешкоджає проведенню допиту;

12. Зазначені обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який всупереч вимог статей 94, 370, 419 КПК не надав належної оцінки всім доводам апеляційної скарги, не усунув порушень допущених судом першої інстанції, необґрунтовано відхилив апеляційну скаргу та залишив вирок без змін.

Позиції учасників судового провадження

13. Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Захисники заперечували щодо задоволення касаційної скарги.

Мотиви Суду

14.Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

15. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

16. Положеннями ст. 94 КПК встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

17. Частиною 2 ст. 419 КПК визначено, що при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

18. Прокурор у поданій касаційній скарзі зазначає про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, не проаналізував наявні в справі докази, необґрунтовано відхилив апеляційну скаргу та залишив вирок без змін.

19. Проте Суд із такими доводами не погоджується з огляду на таке.

20. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, зокрема, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

21. За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

22. Положенням ст. 17 КПК визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

23. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

24. Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, дослідивши та оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення причетності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.

25. Не погоджуючись із такими висновками суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, також просив повторно дослідити протокол слідчого експерименту, протоколи огляду місця події від 06 липня 2013 року та від 07 липня 2013 року, висновки судово-медичних експертів від 23 вересня 2013 року № 1993, від 13 листопада 2013 року № 33/1993, показання свідка ОСОБА_11 надані нею в порядку ст. 225 КПК, а також допитати обвинуваченого.

26. Апеляційний суд за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора, провівши часткове дослідження доказів, погодився з висновками суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.

27. Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в ході судового провадження, на підставі досліджених доказів був доведений лише факт умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, проте ці докази не доводять, що цей злочин вчинили саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а отже надані стороною обвинувачення докази не дають достатніх та переконливих підстав для об`єктивного висновку про винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.

28. Так, надаючи оцінку доказам сторони обвинувачення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 неналежним доказами, оскільки їх показання не стосуються обставин, які підлягають доказуванню, а письмові докази, зокрема протоколи огляду місця події, численні висновки експертів та решта інших наведених у вироку доказів підтверджують лише подію вчиненого кримінального правопорушення і не доводять причетність обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до його вчинення. Крім того досліджена судом технічна інформація щодо трафіка з`єднань мобільних телефонів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 навпаки підтверджує повідомлені обвинуваченими обставини про їх відсутність на місці вчинення кримінального правопорушення у пред`явлений органом досудового розслідування час, що спростовує їх причетність до вчиненого злочину. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

29. Також, судами попередніх інстанцій обґрунтовано визнано таким, що не узгоджується із сукупністю досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів і протокол проведення слідчого експерименту від 10 липня 2013 року за участі підозрюваного ОСОБА_9 під час проведення якого останній хоча і розповів про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, однак в подальшому змінив показання, стверджуючи, що ні він, ні ОСОБА_8 даного злочину не вчиняли, а надані ним в ході слідчого експерименту показання він надавав під тиском працівників міліції.

30. Зазначене узгоджується і з показаннями ОСОБА_8 , який повідомив суду, що їх затримали 08 липня 2013 року приблизно о 18 години та відвезли до Святошинського райвідділу міліції, де розвели по різних кімнатах. Як тільки він зайшов в кімнату його почали бити, одягали на голову кульки і т.д. Говорили, що вони підрізали якогось чоловіка, він не розумів, що від нього хочуть. Заставляли підписувати чисті аркуші паперу, але він не підписував. До ранку його тримали в наручниках. Йому викликали швидку допомогу.

31. Враховуючи зазначене, неприйнятними є й доводи прокурора щодо неврахування показань свідка ОСОБА_14 , який був понятим під час проведення вказаного вище слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 , оскільки підтвердив лише надані ОСОБА_9 пояснення які він змінив під час судового розгляду, а отже суд обґрунтовано визнав їх такими, що не узгоджуються з сукупністю доказів, досліджених безпосередньо у судовому засіданні, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні ані показання безпосередньо допитаних свідків, ані досліджені судом письмові докази не доводять, що цей злочин вчинили саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

32. Безпідставними є й доводи касаційної скарги прокурора щодо неврахування судом, як доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . протоколу пред`явлення речей для впізнання від 05 жовтня 2013 року, згідно якого свідок ОСОБА_15 впізнав ланцюжок (жовтого кольору), вилучений у ОСОБА_8 , як такий, що схожий на той, що був у ОСОБА_10 , оскільки зазначений протокол спростовується показаннями свідка ОСОБА_17 , який у судовому засіданні підтвердив, що його батько носив срібний ланцюжок та хрестик на шиї.

33. Твердження сторони обвинувачення щодо безпідставного визнання недопустимим доказом протоколу допиту свідка ОСОБА_11 в порядку ст. 225 КПК, колегія суддів також вважає неприйнятними з огляду на таке.

34. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

35. Відповідно до ч. 4 ст. 225 КПК суд під час судового розгляду має право допитати свідка, потерпілого, який допитувався відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування.

36. Місцевий суд встановив, що допит свідка ОСОБА_11 проводився у слідчого судді без участі захисника, незважаючи на те, що на момент проведення цієї слідчої дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КПК. Крім того, згідно показань свідка ОСОБА_11 на місці вчинення злочину були п`ятеро осіб, проте відповідно до обвинувального акту їх було четверо. У зв`язку з цим, як убачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції у відповідності до положень ч. 4 ст. 225 КПК, для безпосереднього допиту зазначеного свідка було постановлено декілька ухвал про її привід, контроль за виконанням яких було покладено на прокуратуру Святошинського району м. Києва, які однак залишились не виконаними.

37. Таким чином, через відсутність захисника під час проведення допиту свідка ОСОБА_11 в порядку ст. 225 КПК, а також наявність суперечностей між її показаннями та обставинами, викладеними в обвинувальному акті, суд, з огляду на неможливість безпосереднього допиту цього свідка, не взяв до уваги протокол допиту, навівши мотиви такого рішення.

38. Оскаржуючи вирок місцевого суду, сторона обвинувачення в апеляційній скарзі та доповненнях до неї не погоджувалась із оцінкою ряду доказів місцевим судом, однак не оскаржувала правильності оцінки протоколу допиту свідка ОСОБА_11 у порядку ст. 225 КПК, з будь-якої підстави, хоча й заявила клопотання про повторне його дослідження. Суд апеляційної інстанції, дослідивши вказаний доказ, погодився із його оцінкою наданою місцевим судом.

39. У касаційній скарзі прокурор вказує, що суд безпідставно визнав недопустимим доказом показання свідка ОСОБА_11 , допитаної слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК через відсутність захисника, оскільки неприбуття сторони належним чином повідомленої про час і місце проведення судового засідання для участі в допиті особи за клопотанням протилежної сторони не перешкоджає проведенню допиту. Проте, сторона обвинувачення не посилається на будь-які відомості щодо повідомлення захисника про необхідність прибуття для проведення допиту свідка у порядку ст. 225 КПК. Не містять такої інформації й матеріали провадження.

40. Посилання прокурора в судовому засіданні суду касаційної інстанції на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було повідомлено про підозру після проведення допиту свідка ОСОБА_11 в порядку ст. 225 КПК, є неприйнятними з огляду на положення ч. 2 ст. 433 КПК, відповідно до якого суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Однак касаційна скарга прокурора таких доводів не містить.

41. Інші доводи прокурора колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону і фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених у справі обставин, що в силу вимог ст. 433 КПК не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

42. За змістом статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зобов`язаний перевірити всі викладені у ній доводи, а також аргументи, наведені сторонами під час апеляційного провадження, у своїй ухвалі дати на них вичерпну відповідь та зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

43. Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дотримався зазначених норм кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням статей 94, 370, 419 КПК.

44. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування судового рішення, про що йдеться в касаційній скарзі прокурора, Верховний Суд не встановив.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3