Справа № 487/4194/23
Провадження № 1-кс/487/4940/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002934 від 05.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

12.09.2024 слідчий СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_4 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0002934 від 05.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, в якому просив накласти арешт на садовий будинок у СВТ "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 . На час здійснення досудового розслідування передати садовий будинок у СВТ "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , на зберігання потерпілій ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0002934, внесене за заявою ОСОБА_5 , яка просить вжити заходів до ОСОБА_6 , який 09.04.2020 шахрайським шляхом заволодів земельною ділянкою АДРЕСА_1 у садівництві СВТ "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 615 кв.м., чим спричинив значну матеріальну шкоду.

Підставою для внесення клопотання стало те, що майно (садовий будинок) має істотне значення для досудового розслідування та може бути використане як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони на користування, розпорядження цим майном призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Клопотання розглянуто за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0002934 від 05.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_5 , яка просить вжити заходів до ОСОБА_6 , який 09.04.2020 шахрайським шляхом заволодів земельною ділянкою АДРЕСА_1 у садівництві СВТ "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 615 кв. м., чим спричинив останній значну матеріальну шкоду.

Відповідно до Рішення Миколаївської міської ради № 42/76 від 18.10.2018 року ОСОБА_5 надано дозвіл для виготовлення проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки АДРЕСА_1 орієнтовною площею 615 кв. м., із земель комунальної власності, з метою передачі у власність для ведення садівництва в СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до довідки СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 30.08.2017 року № 17, ОСОБА_5 є членом СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» та має в користуванні земельну ділянку АДРЕСА_1 орієнтовною площею 615 кв. м.

В той же час, Рішенням Миколаївської міської ради № 14/12 від 17 січня 2017 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою громадянину ОСОБА_6 щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 орієнтовною площею 619 кв.м. із земель комунальної власності, з метою передачі у власність для ведення садівництва в СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2020 року позов задоволено. Постановлено визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 09.04.2019 № 51/08 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину по Інгульському району», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (кадастровий номер :03:070:0008) та надано ОСОБА_6 у власність земельної ділянки АДРЕСА_1 загальною площею 619 кв.м. для ведення садівництва у складі СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1». Припинити право власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку.

На зазначеній земельній ділянці знаходиться об`єкт житлової нерухомості, а саме - садовий будинок загальною площею 47, 2 квадратних метри, з яких 40, 2 квадратних метри - житлова площа. Як стало відомо заявнику з Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих 12.10.2020 року, ще 13 червня 2019 року зазначений садовий будинок було зареєстровано як приватну власність на ім`я ОСОБА_6 . Підставою для реєстрації права власності на зазначений будинок було: технічний паспорт, серія та номер НОМЕР_1 , виданий 14.05.2019 року, видавник КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації»; рішення Миколаївської міської ради від 09.04.2019 р. №51/108 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину по Інгульському району», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та надано у власність громадянину ОСОБА_6 (Відповідач по справі) земельну ділянку АДРЕСА_1 орієнтовною площею 615 кв. м., із земель комунальної власності, для ведення садівництва в СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Разом з цим, технічний паспорт, серія та номер НОМЕР_1 на садовий будинок у СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , користувачем якої є ОСОБА_5 , було виготовлено саме на замовлення ОСОБА_5 ще 29 вересня 2017 року, про що свідчить завірена копія зазначеного технічного паспорту, серія та номер НОМЕР_1 на садовий будинок у СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка повинна міститися в матеріалах реєстраційної справи.

Слідчий у клопотанні також зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2020 за ОСОБА_6 13.06.2019 зареєстровано право власності на садовий будинок у СВТ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 на підставі рішення ММР від 09.04.2019 № 51/108 та технічного паспорту № НОМЕР_1 , виданого 14.05.2019 КП "ММБТІ".

Крім того слідчий зазначає, що право власності на садовий будинок у СВТ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_7 , на підставі договору дарування від 13.04.2021.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як зазначалось вище, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди ( ч.2 п.п. 1-4 ст. 170 КПК України).

Під час розгляду клопотання слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність правових підстав накладення арешту на садовий будинок у СВТ "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя вважає, що слідчий не довів необхідність арешту майна у вказаному кримінальному провадженні, що з врахуванням положень ч.1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволені клопотання.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002934 від 05.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1