УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 597/1178/23

Провадження № 51-2120 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 20 березня 2024 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 20 листопада 2023 року між начальником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000208 від 07.04.2023 року щодо ОСОБА_5 за ст. 336 КК України.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 визначено обчислювати з часу його затримання після звернення вироку до виконання. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_5 , який 11 січня 2023 року військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби та отримав повістку про явку о 15 годині 00 хвилин 15 січня 2023 року у ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправлення до військової частини, будучи ознайомленим про вимоги законодавства України з питань оборони та відповідальність за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув 15 січня 2023 року о 15 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію", тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_5 о 11 годині 00 хвилин 23 березня 2023 року, перебуваючи по АДРЕСА_3 , категорично відмовився без поважних причин отримувати повістку про необхідність його явки на 10 годину 00 хвилин 24 березня 2023 року у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшої відправки у військову частину та проходження військової служби у зв`язку з мобілізацією. У зазначені у повістці дату і час ОСОБА_5 не з`явився у приміщення вищевказаного відділу.

У період з 11 січня 2023 року до сьогоднішнього дня ОСОБА_5 жодного разу не з`явився у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не відправився у військову частину для проходження військової служби у зв`язку з мобілізацією, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію".

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20 березня 2024 року вирок суду першої інстанції про затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженнізалишено без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у загальному порядку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було виконано вимоги, передбачені ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі щодо роз`яснення ОСОБА_5 наслідків укладення та затвердження угоди відповідно до положень ст. 473 КПК України, а також, посилаючись на відео та аудіо запис судового засідання, яке відбулося 20 листопада 2023 року, стверджує, що ОСОБА_5 не надавав згоди на призначення покарання, визначеного в угоді.

Зазначає, що апеляційний суд не розглянув клопотання ОСОБА_5 про дослідження матеріалів кримінального провадження, зокрема відео, аудіо запису судового засідання від 20 листопада 2023 року, яке відбулося в Заліщицькому районному суді Тернопільської області,не досліджував його, і прийшов до необґрунтованих висновків, які суперечать реальним обставинам справи.

Крім того, не взяв до уваги доводи ОСОБА_5 про те, що угоду про визнання винуватості він підписав за декілька хвилин до судового засідання, не читаючи її змісту, оскільки йому пригрозили тим, що, якщо він не підпише даний документ, то його ув`язнять на п`ять років, а також йому не було роз`яснено його права та обов`язки.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 424 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку: 1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди потерпілого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; не роз`яснення потерпілому наслідків укладення угоди; 3) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Враховуючи визначені законом обмеження щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень на підставі угоди, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо порушення судом апеляційної інстанції порядку і правил дослідження доказів не можуть вважатися обґрунтованими підставами для скасування оскаржених рішень.

Стосовно доводів про не виконання судом першої інстанції вимог щодо перевірки добровільності укладання ОСОБА_5 угоди, не роз`яснення йому його прав, які здебільшого є аналогічними доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 474 КПК України, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:

1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо не роз`яснення засудженому його прав під час затвердження угоди, які є аналогічними доводам касаційної скарги, суд апеляційної інстанції слушно вказав, що частиною 4 ст. 474 КПК України визначено обов`язок суду з`ясувати у обвинуваченого, чи зрозумілі йому його права, визначені цією статтею, і суд може їх роз`яснити, якщо вони не зрозумілі.

Посилаючись на звукозапис судового засідання у суді першої інстанції, апеляційний суд вказав, що ОСОБА_5 при укладенні угоди про визнання винуватості у суді першої інстанції погодився на призначення йому узгодженого покарання, і при цьому судом першої інстанції виконано вимоги, встановлені ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України.

Суд після оголошення прокурором змісту угоди з`ясував у обвинуваченого, чи повністю він визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, чи зрозумілі його права, надані законом (відмова від права на судовий розгляд, допит свідків, подання клопотань та доказів, право на мовчання) та наслідки укладеної угоди (якими згідно з п.п. а, б ч. 5 угоди є обмеження права на оскарження вироку та відмова від права на судовий розгляд, допит свідків, подання клопотань та доказів) та характер обвинувачення, у якому він визнав себе винним, вид покарання, який буде призначено у випадку її затвердження, чи є у нього запитання щодо пред`явленого обвинувачення, чи було укладення угоди добровільним та без примусу чи насильства, на що ОСОБА_5 у присутності захисника надав ствердні відповіді.

Тобто судом першої інстанції призначено ОСОБА_5 покарання, яке узгоджене між сторонами та визначене в угоді; судом першої інстанції виконано вимоги, передбачені ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України.

Зокрема, суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим, який згідно з цією угодою повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, та прокурором є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК, а також наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

За вказаних обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що при затвердженні угоди суд перевірив її на відповідність вимогам цього Кодексу та не знайшов підстав для відмови в її затвердженні, оскільки переконався в тому що умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі щодо правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, яке не є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди відповідають інтересам суспільства; умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним; відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; немає даних про відсутність фактичних підстав для визнання винуватості.

Щодо доводів захисника ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів поданої на вирок суду першої інстанції апеляційної скарги, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтовано вказав, що посилання апелянта на те, що він не читав угоди перед її підписанням, колегія суддів не бере до уваги, оскільки він є повнолітньою та дієздатною особою, а тому перед підписанням процесуального документу у кримінальному проваджені про затвердження покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення повинен був усвідомлювати необхідність ознайомитись з його змістом.

Окрім того угоду було підписано ним у присутності його захисника, підпис якого проставлено в кінці угоди після її підписання ОСОБА_5 та прокурором, що підтверджує те, що захисник переконався у розумінні його клієнтом змісту угоди.

При цьому, як указав апеляційний суд, захисник володіє спеціальними знаннями у галузі права, й ОСОБА_5 мав можливість звернутись до нього за роз`ясненням незрозумілих йому положень угоди.

Прокурором у судовому засіданні було повністю оголошено зміст угоди у присутності ОСОБА_5 , в тому числі щодо наслідків угоди, про ознайомлення з якими він окремо підписався в п.п. б п. 5 угоди щодо його прав, передбачених абз.1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, зокрема права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вбачає обґрунтованими висновки апеляційного суду щодо відсутності у цьому випадку порушень вимог КПК України, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Крім цього, не знайшли свого підтвердження й доводи касаційної скарги захисника про відсутність у нього добровільності при укладенні угоди.

Суд апеляційної інстанції з посиланням на звукозапис судового засідання у суді першої інстанції вказав, що доводи обвинуваченого про те, що він не надавав згоди на узгоджене угодою покарання та не розумів характеру угоди, не знайшли свого підтвердження, оскільки від ОСОБА_5 прозвучали ствердні відповіді про те, що він розуміє як наслідки угоди, так і вид покарання, яке буде призначене у випадку затвердження угоди, а також повідомив, що жодних запитань щодо пред`явленого обвинувачення немає, укладення угоди є добровільним та жодного впливу чи тиску на нього ніхто не чинив.

При цьому судом не було встановлено, що в судовому засіданні ОСОБА_5 вказував про застосування до нього будь-якого примусу, тиску чи насильства з метою укладення угоди. У касаційній скарзі захисник також не вказує, що ОСОБА_5 зазначав про це під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вбачає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції щодо дотримання судом першої інстанції вимог ч. 6 ст. 474 КПК України в аспекті перевірки добровільності укладення обвинуваченим угоди.

Перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд першої інстанції, не встановивши підстав, визначених у ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у її затвердженні, вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року затвердив угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, й обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Стосовно клопотання захисника ОСОБА_4 про зупинення виконання вироку Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року колегія суддів вбачає необхідним вказати, що таке клопотання вирішується судом виключно після відкриття касаційного провадження, для чого наразі не вбачається достатніх підстав.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 20 березня 2024 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3