ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/745/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1656/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 286-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 20 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001278 від 05.11.2023 за частиною 3 статті 286-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 18.08.2024 включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 20.06.2024, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що прокурор не надала жодного доказу на порушення ОСОБА_6 саме вимог п. 2.9а ПДР України, а саме керування та скоєння ДТП в стані алкогольного сп`яніння. Прокурором не підтверджено, що ДТП сталася саме через порушення ОСОБА_6 ПДР, а не із-за інших обставин, не надано доказів існування хоча б одного з ризиків. Захисник зазначає, що судом проігноровано вимоги частини 1 статті 178 КПК України, не взято до уваги, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, одружений, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше судимим не був, підозрюється у вчиненні злочину з необережності, відсутні вагомі докази вчинення злочину, відсутні претензії матеріального та морального характеру від потерпілої сторони. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати. З огляду на обставини інкримінованого злочину, його тяжкість та суспільну небезпечність, суд першої інстанції не встановив підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на учасників провадження, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій. Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 . Санкція вказаного кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, по справі досліджуються матеріали, свідки та потерпіла не допитані. Захисник звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_9 не підтримала позицію прокуратури щодо заявленого клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та заперечувала проти його задоволення. Однак така позиція потерпілої, на переконання суду апеляційної інстанції, не є визначальною при вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції має враховувати всі обставини в їх сукупності, а не лише думку потерпілої сторони, яка в даному випадку є сестрою обвинуваченого та, як зазначено у клопотанні прокурора, дружиною загиблого ОСОБА_8 . Щодо тверджень захисника про ненадання прокурором доказів порушення ОСОБА_6 саме вимог пункту 2.9а ПДР, причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та наслідками, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Виходячи з вимог статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції витребовує з суду першої інстанції ухвалу про продовження строку тримання під вартою та відповідне клопотання прокурора. Витребування інших матеріалів кримінального провадження при перевірці ухвали суду в порядку статті 422-1 КПК України вказаною процесуальною нормою не передбачено. Таким чином, суд апеляційної інстанції на даному етапі провадження не надає оцінку допустимості, достовірності та достатності доказів, зібраних стороною обвинувачення, що є завданням судового провадження в суді першої інстанції. Захисник зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора не взято до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого. Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції враховано сімейний стан ОСОБА_6 , наявність міцних соціальних зв`язків. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені захисником обставини щодо особи обвинуваченого, а також те, що інкримінований ОСОБА_6 злочин відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак наведене не мінімізує встановлених ризиків, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого настала смерть особи. З огляду на фактичні обставини цього провадження, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. На підставі частини 4 статті183 КПК України судом першої інстанції небезпідставно не визначено заставу в даному провадженні як альтернативний запобіжний захід, враховуючи, що злочином спричинено загибель людини. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду. Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, про застосування якого просить захисник, буде недостатнім заходом для уникнення ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України з огляду на зміст клопотання прокурора та обставини, викладені в обвинувальному акті. У зв`язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування ухвали за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 20 червня 2024 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: