ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1458/21

Провадження № 11-кп/4820/127/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу законного представника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023 року у кримінальному проваджені №0001072 від 20 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 задоволено.

Застосовано до ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Як установлено судом першої інстанції, 20 червня 2021 року, близько 01 год. 10 хв., ОСОБА_8 , який перебував неподалік домогосподарства АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_11 , вирішив здійснити крадіжку чужого майна.

З цією метою ОСОБА_8 20 червня 2021 року, близько 01 год. 20 хв., через хвіртку проник на територію домогосподарства ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття клямок та розхитування дверей проник до підсобного приміщення літньої кухні, де побачив у серванті на полиці грошові кошти в сумі 200 грн., складний ніж вартістю 300 грн., ліхтарик ручний вартістю 120 грн. та ліхтарик на голову вартістю 300 грн., які таємно викрав.

Таким чином, вищезазначеними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 завдано майнової шкоди на загальну суму 920 грн.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Окрім того, 20 червня 2021 року, близько 01 год. 30 хв., ОСОБА_8 який перебував неподалік домогосподарства АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_12 , повторно вирішив здійснити крадіжку чужого майна.

З цією метою ОСОБА_8 20 червня 2021 року, близько 01 год. 35 хв., через хвіртку проник на територію домогосподарства ОСОБА_12 , що по АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття дверей ключем, який знаходився у замку, проник до підсобного приміщення літньої кухні, де побачив у тумбі на полиці гаманець з грошовими коштами в сумі 520 грн., які повторно, таємно викрав.

Таким чином, вищезазначеними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 завдано майнової шкоди суму 520 грн.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Крім того, 20 червня 2021 року, близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_8 , який перебував неподалік домогосподарства АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_13 , повторно вирішив здійснити крадіжку чужого майна.

З цією метою ОСОБА_8 20 червня 2021 року, близько 02 год. 05 хв., через хвіртку, проник на територію домогосподарства ОСОБА_13 , що по АДРЕСА_1 , де через незачинені двері проник до підсобного приміщення літньої кухні, та побачив на вішалці штани, з кишені яких, викрав грошові кошти в сумі 700 грн., однак, в цю мить, був помічений потерпілим ОСОБА_13 , який зайшов до вказаного приміщення.

Незважаючи на це, ОСОБА_8 , будучи виявленим потерпілим, через двері вибіг на вулицю та залишив територію домогосподарства.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Законний представник особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 , - ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 .

Вважає ухвалу суду незаконною, оскільки недоведена вина ОСОБА_8 у вчиненні зазначених суспільно небезпечних діянь, а призначений примусовий захід медичного характеру не відповідає психічному стану останнього.

По епізодам з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не надано прямих доказів причетності ОСОБА_8 , відсутні свідки діянь, не було виявлено на місці вчинення суспільно небезпечних діянь ОСОБА_8 , його речей або відбитків. За місцем проживання ОСОБА_8 не були виявлені викрадені речі.

Апелянтка просить взяти до уваги те, що свідок ОСОБА_14 , яка є донькою покійного ОСОБА_13 , у судовому засіданні заявляла про те, що покійний батько лише впізнав ОСОБА_8 по куртці, статурі та ході, при цьому не бачив його обличчя, при цьому вважає письмові показання покійного ОСОБА_13 недостатніми для доведення вини ОСОБА_8 , і лише належним доказом у цій ситуації є протокол впізнання особи за участі ОСОБА_13 .

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_8 не визнавав вину і надав послідовні показання щодо місця перебування у ніч 20.06.2021 року. При цьому його свідчення були підтвердженні його матір`ю, і такі доводи не були спростовані стороною обвинувачення.

Помилкове призначення примусового заходу медичного характеру ОСОБА_8 законний представник ОСОБА_9 аргументує тим, що ОСОБА_8 , на протязі судового розгляду даного провадження, двічі стаціонарно лікувався у КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» та після виписки мав суттєві покращення стану здоров`я, тому відсутня необхідність для застосування щодо нього примусового заходу медичного характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи законного представника ОСОБА_9 та особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 , його захисника - ОСОБА_10 , на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, частково дослідивши докази, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 404 КПК України передбачено, що апеляційна скарга перевіряється судом апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Ці вимоги закону судом дотримані в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом досліджено не всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі законного представника на те, що суд першої інстанції помилково визнав всі дії ОСОБА_8 , як вчинення суспільно небезпечних діянь, заслуговують часткового на увагу.

У відповідності до вимог ст.94 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України, (епізод з потерпілим ОСОБА_13 ) відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими судом та оціненими доказами.

Так, ОСОБА_8 , в суді першої та апеляційної інстанції пояснив, що ніяких суспільно-небезпечних діянь не вчиняв, оскільки всю ніч спав вдома. Зазначив, що відносно нього було вчинено злочин, оскільки його, після цих крадіжок, безпричинно побили односельчани.

При цьому винуватість ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, ( по епізоду з потерпілим ОСОБА_13 ) підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом першої та апеляційної інстанції.

Свідок ОСОБА_14 , в суді першої інстанції, підтвердила, що біля 02 год. 00 хв., 20 червня 2021 року, вона прокинулась від того, що її батько ОСОБА_13 почав кричати, почула « ОСОБА_15 , бо викличу поліцію». Коли вийшла на вулицю, батько стояв вже за воротами, на дорозі, і повідомив, що у літній кухні виявив ОСОБА_8 , зокрема включив світло і побачив, що стоїть ОСОБА_8 , який почав втікати, на що він крикнув, щоб той зупинився. Батько виявив, що з кишені його штанів, які висіли в кухні, пропали гроші. Після чого вони викликали працівників поліції. При цьому ОСОБА_14 зазначила, що батько впізнав і ствердно сказав, що застав в літній кухні ОСОБА_8 , якого добре знає, оскільки ходив з ним на рибалку. Впізнав його по куртці і поведінці.

Із показань свідка ОСОБА_16 , в суді першої інстанції, слідує, що з квітня 2021 року, син проживає разом із нею в с. Заслучне. Ввечері 19 червня 2021 року близько 23 години, коли вона лягала спати, її син був дома, але ще не лягав спати. Проживають вони в різних кімнатах, однак його кімната є прохідною. Вночі вона неодноразово прокидалася, то бачила, що ОСОБА_8 був вдома. 20 червня 2021 року, під ранок, приїхала поліція і її розбудила, необхідно було паспорт ОСОБА_8 , оскільки його звинувачували у крадіжці грошей. Приїхавши до поліції, вона побачила сина, який був побитий, вдягнутий у куртку на голе тіло. В лікарні зняли побої. Хто його побив не знає, але син категорично заперечує, що він в когось щось крав. При цьому, вона не виключає тих обставин, що саме під час її сну, ОСОБА_8 міг піти з дому. Зазначила, що звертались до потерпілих, з метою відшкодування збитків, просили владнати ситуацію, потерпілі спочатку погоджувались, а потім відмовились. Останнім часом ОСОБА_8 ніде не працював, власних коштів не мав.

Зазначені пояснення свідків підтверджуються даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 червня 2021 року, дослідженого судом першої та апеляційної інстанції, згідно з яким потерпілий ОСОБА_17 повідомив правоохоронні органи про факт викрадення у нього грошових коштів з одягу, який знаходився у літній кухні його домогосподарства. При цьому, в заяві, ОСОБА_13 зазначає, що дану крадіжку вчинив ОСОБА_8 , оскільки він його впізнав.

З даних протоколу огляду місця події від 20 червня 2021 року, проведеного на домогосподарстві ОСОБА_17 , по АДРЕСА_2 , з фототаблицями, убачається зафіксована обстановка після викрадення грошових коштів.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24 липня 2021 року, дослідженого судом першої та апеляційної інстанції, підтверджується, що потерпілий ОСОБА_17 , в присутності свідків, засвідчив обстановку в літній кухні та події тієї ночі.

З даних висновку судово-психіатричного експерта № 407 від 31 серпня 2021 року, слідує, що ОСОБА_8 , в період вчинення інкримінованого йому діяння, виявляв параноїдальну шизофренію, що позбавило його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час також виявляє параноїдальну шизофренію, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Даними висновку судово-психіатричного експерта № 391 від 05 червня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_8 , на даний час страждає хронічно протікаючим психічним захворюванням параноїдна шизофренія, внаслідок чого не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального лікувального закладу з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що факт вчинення ОСОБА_8 вищезазначеного суспільно-небезпечного діяння, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України (епізод з потерпілим ОСОБА_17 ), у стані неосудності, доведений сукупністю зібраних у провадженні та досліджених судом у судовому засіданні доказів.

Свідок ОСОБА_16 показала, що не виключає тих обставин, що саме під час її сну ОСОБА_8 міг піти з дому. При цьому зазначила, що останній ніде не працює та не має власних коштів. Також підтвердила той факт, що звертались до потерпілих з метою відшкодування збитків, просили владнати ситуацію, потерпілі спочатку погоджувались, а потім відмовились.

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 20.06.2021 року (а.с.155 т.1), під час огляду літньої кухні, за вказаною адресою домогосподарства, яке належало ОСОБА_17 , при вході знаходиться вішалка для одягу, на якій були джинсові штани, на які вказував потерпілий, та при огляді яких не виявлено ніяких речей, які становили б оперативний інтерес. Інших слідів також не виявлено.

З дослідженого апеляційним судом протоколу допиту потерпілого ОСОБА_17 від 21.06.2021, слідує, що 20.06.2021 року, близько 01 год. 50 хв., за місцем проживання, він прокинувся та вийшов з будинку до літньої кухні, де взявши цигарку, попрямував до туалету. Повертаючись за 10 хвилин до літньої кухні, помітив у вхідних дверях ОСОБА_8 , місцевого мешканця, який також його помітив і почав втікати. Побіг у невідомому напрямку. Він одразу почав перевіряти чи щось зникло з кухні, та виявив відсутність грошових коштів в сумі 700 грн. зазначеними купюрами (а.с.158-159 т.1). В суді першої та апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_17 не зміг надати пояснень, оскільки свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 підтверджується, що він 21.09.2021 року помер.

Дані потерпілим ОСОБА_17 та свідком ОСОБА_14 показання є послідовними і в повній мірі узгоджуються з показаннями ОСОБА_17 , даними ним під час проведення слідчого експерименту на досудовому слідстві та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.

При цьому свідок ОСОБА_18 , в суді першої інстанції показала, що 20 червня 2021 року була на роботі, працює продавцем у магазині, який розташований у с. Заслучне. Біля 08:00 год. до магазину зайшов ОСОБА_8 , та пройшов до терміналу самообслуговування, на протязі декількох хвилин здійснював якісь дії по оплаті. Після цього, взяв із холодильника пляшку пива, об`ємом 0,5 л, при розрахунку дав 100 грн., отримавши здачу, покинув приміщення магазину. Інших коштів у нього вона не бачила і не пам`ятає у що останній був одягнений.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів (епізод з потерпілим ОСОБА_17 ), суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обґрунтованого висновку, що докази, в своїй сукупності, поза розумним сумнівом, доводять вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги, в цій частині, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Що стосується суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (епізоди з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), то колегія суддів вважає їх недоведеними, оскільки наявними у матеріалах провадження доказами не підтверджені.

Так, з ухвали суду першої інстанції вбачається, що висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні цих суспільно небезпечних діянь суд обґрунтував:

-показаннями потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які стверджують про зникнення вказаних речей та грошових коштів, які згодом знайшлись частково в інших господарствах;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27 липня 2021 року, згідно з якими були здійсненні заміри в часовому еквіваленті, за який можна подолати відстань між домогосподарствами потерпілого ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_3 , та потерпілого ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого, дану відстань можна в спокійному темпі ходьби подолати на 00:43 сек. Крім того, в подальшому було здійснено замір, за який час можна подолати відстань між домогосподарствами за адресою АДРЕСА_4 , за результатами дану відстань можна в спокійному темпі ходьби подолати на 05:00 хв. Після цього, в подальшому, було здійснено замір, за який час можна подолати відстань між домогосподарствами за адресою АДРЕСА_5 , де проживає потерпілий ОСОБА_13 , за результатами дану відстань можна в спокійному темпі ходьби подолати на 01:34 хв.;

-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 червня 2021 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_12 повідомив правоохоронні органи, про факт викрадення у нього грошових коштів в сумі 520 грн., з його домогосподарства, по АДРЕСА_3 ;

- даними протоколу огляду місця події від 20 червня 2021 року з фототаблицями, згідно з яким було зафіксовано обстановку на домогосподарстві ОСОБА_12 , зокрема відриті двері до літньої кухні, з вставленим ключем в положенні відчинено;

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 червня 2021 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_11 повідомив правоохоронні органи, про факт викрадення у нього двох ліхтариків чорного та коричневого кольору, складного ножа червоного кольору, та грошові кошти в сумі 100 грн. з його домогосподарства, по АДРЕСА_1 ;

- даними протоколу огляду місця події від 20 червня 2021 року з фототаблицями, згідно з яким було зафіксовано обстановку на домогосподарстві ОСОБА_11 , зокрема відриті двері до літньої кухні, з вставленим ключем, в положенні зачинено на один поворот;

- даними протоколу добровільної видачі та огляду предмета від 27 липня 2021 року, згідно з якими ОСОБА_11 видав ліхтарик, який був знайдений ОСОБА_19 у його літній кухні;

- даними довідки ФОП ОСОБА_20 , з якої слідує, що станом на 20 червня 2021 року, ліхтарик коштував 100 грн., ніж розкладний 320 грн.

Колегія суддів, повторно дослідивши вказані докази, приходить до висновку, що вони не є достатніми на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , по вказаним епізодам, так як жодним чином, безпосередньо, не доводять, що саме він вчинив зазначені суспільно небезпечні діяння у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Ні потерпілі, ні свідки не були безпосередніми очевидцями цих злочиних дій.

У відповідності до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 92 КПК України, обов`язок доказування цих обставин покладається в даному випадку на слідчого, прокурора.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідно процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінивши докази по епізодам крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ці суспільно-небезпечні діяння вчинив саме ОСОБА_8 .

З матеріалів провадження убачається, що під час слідчого експерименту, який зафіксовано даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27 липня 2021 року, були здійсненні заміри в часовому еквіваленті, за який можна подолати відстань між домогосподарствами потерпілого ОСОБА_12 , за адресою АДРЕСА_3 , та потерпілого ОСОБА_11 , за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого, дану відстань можна в спокійному темпі ходьби подолати на 00:43 сек. Крім того, в подальшому було здійснено замір, за який час можна подолати відстань між домогосподарствами за адресою АДРЕСА_4 , за результатами дану відстань можна в спокійному темпі ходьби подолати на 05:00 хв. Після цього в подальшому було здійснено замір, за який час можна подолати відстань між домогосподарствами за адресою АДРЕСА_6 , де проживає потерпілий ОСОБА_13 , за результатами дану відстань можна в спокійному темпі ходьби подолати на 01:34 хв., тобто такі дані ґрунтуються на припущеннях та не містять фактів вчинення діянь саме ОСОБА_8 . При цьому інших належних та допустимих доказів про вчинення суспільно-небезпечних діянь ОСОБА_8 , по епізодах з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у матеріалах кримінального провадження не має.

З урахуванням викладеного вище, а також матеріалів кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 (по епізодам з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), при цьому, на думку колегії суддів, можливість отримання інших доказів щодо доведення його винуватості вичерпана, так як, судом першої та апеляційної інстанції були досліджені всі докази, надані стороною обвинувачення.

За таких обставин, згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.409 КПК України ухвала суду, в частині інкримінованих ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.3ст.185 КК України, по епізодах таємного викрадення майна у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , підлягає зміні, з закриттям кримінального провадження, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки, в ході апеляційного розгляду, апеляційним судом не встановлені достатні докази для доведеності його винуватості та вичерпані можливості їх отримання судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння (епізод з потерпілим ОСОБА_17 ), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна поєднане з проникненням, у інше приміщення, та необхідністю застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального лікувального закладу з метою його обов`язкового лікування, оскільки ОСОБА_8 хворів на момент вчинення суспільно небезпечного діяння і хворіє на даний час хронічно протікаючим психічним захворюванням параноїдну шизофренію, внаслідок чого не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

Оскільки колегія суддів вважає не доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небесних діянь за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.185КК України, то в діянні ОСОБА_8 за ознаками ч.3 ст.186 КК України відсутня кваліфікуюча ознака повторність.

Відповідно до оскарженої ухвали суду першої інстанції необхідність застосування у відношенні до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру зумовлена наявністю підстав, передбачених п. 1-3, п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, та підтверджується висновками судово-психіатричних експертиз № 391 від 05 червня 2023 року та № 407 від 31 серпня 2021 року, відповідно до яких ОСОБА_8 виявляє органічний шизофреноподібний розлад змішаного генезу (психічні та поведінкові розлади вналідок комбінованого вживання канабіоїдів, алкоголю, інших психоактивних речовин, наслідки перенесеної черепно-мозкової травми виявляв такий і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними на період інкримінованих йому злочинів, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними і на теперішній час та в період вчинення інкримінованого йому діяння виявляв параноїдальну шизофренію, що позбавило його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час також виявляє параноїдальну шизофренію, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Вищевказаний розлад психіки відноситься до хронічного психічного захворювання.

Апеляційний суд вважає, що досліджені в ході судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції висновки судово-психіатричних експертиз № 391 від 05.06.2023 року та № 407 від 31 серпня 2021 року є належними, допустимими та достатніми доказами для обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, а тому посилання в апеляційній скарзі законного представника на те, що ОСОБА_8 помилково призначено примусові заходи медичного характеру, не знайшли своїх підтверджень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Як передбачено ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з установленою практикою, визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Відповідно ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку висновкам судово-психіатричних експертиз № 391 від 05 червня 2023 року, № 407 від 31 серпня 2021 року, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_8 у стані неосудності суспільно небезпечного діяння (епізод з потерпілим ОСОБА_21 ), яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України, оскільки, відповідно до висновків судово-психіатричних експертиз він не міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними під час вчинення суспільно-небезпечного діяння.

Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право змінити оскаржене судове рішення.

Згідно з приписами п.3 ч.1 ст.284 КПК України у разі не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отриманні, кримінальне провадження закривається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі, дотримався вимог кримінального кодексу України та кримінального процесуального закону, зробивши висновок, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а тому, у цій частині, ухвалу суду слід змінити, провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, апеляційну скаргу представника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу законного представника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023 року відносно особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 , змінити.

На підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №0001072 щодо ОСОБА_8 , в частині вчинення ним суспільно небезпечних діянь, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3