УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року

м. Київ

справа №138/1696/23

провадження № 51-2472 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Вирішено інші питання, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2024 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що 07 березня 2023 року о 20:16 поблизу будинку №54 по вул. Київській в м. Могилів -Подільський ОСОБА_5 збув за грошову винагороду в розмірі 255 грн особі під вигаданими анкетними даними ОСОБА_6 канабіс масою 0,47 г у перерахунку на висушену речовину.

Крім того, 26 квітня 2023 року приблизно о 15:00 поблизу будинку №26 по вул. Ставиській в м. Могилів -Подільський ОСОБА_5 повторно збув за грошову винагороду в розмірі 700 грн особі під вигаданими анкетними даними ОСОБА_6 особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,5253 г.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через його суворість, у зв`язку з чим просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування касаційних вимог вказує, що суди не в повній мірі врахували конкретні обставини справи, зокрема, відсутність реально заподіяної шкоди фізичним особам, незначний розмір наркотичних засобів, відомості щодо особи засудженого (молодий вік, відсутність судимостей, наявність на утриманні дружини та малолітньої дитини). З урахуванням наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, вважає помилковим незастосування судами до засудженого положень статей 69, 75 КК під час призначення покарання.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди захисника із незастосуванням судами до ОСОБА_5 положень статей 69, 75 КК.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що під час призначення покарання ОСОБА_5 цей суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу винного, його молодий вік, те, що він працює, одружений та має на утриманні малолітню дитину, а також позитивну характеристику за місцем навчання, роботи та проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставинами, які обтяжують покарання, місцевий суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

З урахуванням наведеного місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення засудженому мінімального покарання, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

З такими висновками погодився апеляційний суд, який також вказав про ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням кількості епізодів злочинної діяльності, які вчинені під час воєнного стану.

Колегія суддів вважає, що покарання у цьому розмірі є достатнім та необхідним для виправлення засудженого.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про неврахування судами попередніх інстанцій в повній мірі всіх пом`якшуючих обставин та відомостей щодо особи засудженого, оскільки зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що такі відомості належним чином були взяті судами до уваги.

Наявність на утриманні в засудженого малолітньої дитини не стала стримуючим фактором для нього від вчинення тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а також жодним чином не знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Посилання захисника на відсутність обставин, які обтяжують покарання є безпідставними, оскільки такими обставинами суди визнали вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, на спростування яких сторона захисту не вказала жодних доводів.

Призначене засудженому покарання, на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК, принципам індивідуалізації призначеного покарання, справедливості та співмірності.

У цьому кримінальному провадженні підстав для застосування положень статей 69 та 75 КК немає, а призначене засудженому покарання, яке є найменшим за розміром з огляду на санкцію статті, за якою ОСОБА_5 притягнуто до кримінальної відповідальності, не є явно несправедливим через суворість.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3