н/п 1-кп/953/199/24
"04" червня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді- ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту з майна,
В С Т А Н О В И В:
Прокурор надав до суду заяву в якій просив розглянути вказану заяву за його відсутності, проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на можливість виникнення потреби в повторному огляді даного автомобіля під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .
У судове засідання ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином, надали заяву про слухання справи за їх відсутністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Суд, дослідивши клопотання та матеріали справи, встановив наступне.
Заявник, що є власником вказаного автомобіля, на якому рухався потерпілий зазначив, що слідчим що проводив досудове слідство, у відповідь на адвокатський запит, вказано, що проведені експертизи: технічного стану даного автомобіля, а також комплексну експертизу відео-, звукозапису, фонотехнічну, трасологічну та автотехнічну експертизу. Вся слідова інформація, що міститься на автомобілі, в ході проведення вказаних експертиз вивчена в повному обсязі. Арешт на даний автомобіль триває з 2019 року, пошкоджений автомобіль зберігається на відкритому майданчику в військовий стан. Власник майна вже майже 5 років позбавлений можливості користуватися належним йому на праві власності майном, що порушує його права.
ОСОБА_6 , як володільцем транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовано матеріальну та моральну шкоду потерпілим у повному обсязі, про що складена нотаріально завірена заява від їх імені потерпілих.
Тобто всі ризики, визначені прокурором, як підстави для арешту майна у даний час вичерпані і відпала потреба в подальшому застосуванні арешту майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016р., передбачено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями174,539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Частиною 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з положень вищезазначеної частини 1статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду, якщо заявник доведе, що в подальшому відпала потреба в застосуванні арешту майна або його було накладено необґрунтовано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994, в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28.10.1999, п.78).
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість зняття арешту з вищевказаного автомобіля, що належить ОСОБА_3 , яка не є стороною у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , враховуючи, що необхідні слідчі дії з автомобілем «Volkswagen Tiguan», д/н НОМЕР_1 , яким керував на дату ДТП 16.11.2019 ОСОБА_6 проведено, питання щодо відшкодування шкоди, спричиненої потерпілому вирішено добровільно, таким чином заявником доведено відсутність потреби в арешті вказаного автомобіля станом на теперішній час. Доводи прокурора щодо можливості виникнення в майбутньому необхідності огляду даного автомобіля не є обгрунтованими та такими, що порушують права власника майна, який тривалий час позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Керуючись ст. ст.107,170-175,537,539 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту з майна - задовольнити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя - ОСОБА_1