ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №610/252/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/780/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 407 КК України
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 25 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено повністю.

Обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 22 березня 2024 року включно, з визначенням розміру застави 53 680 грн, при внесенні якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 25 січня 2024 року та постановити нову ухвалу, згідно із якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження жії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що жодних підтверджуючих даних щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не наведено, так само й стосовно ризиків незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується особа.

Щодо судового розгляду у справі, то фактично судовий розгляд вже наближався до свого завершення і відповідно ОСОБА_8 тим більше не мав би об`єктивних підстав намагатися на щось впливати, як це викладає прокурор у власному клопотанні.

З приводу даних особи ОСОБА_8 , що його характеризують, захисник зазначав, що обвинувачений і перед затриманням, і перед початком несення військової служби тривалий час мешкав разом зі своєю дружиною та двома малолітніми дітьми в АДРЕСА_1 у відповідному жилому приміщенні.

На обліках лікарів нарколога чи психіатра ОСОБА_8 не перебував і не перебуває.

На погляд захисника, наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, місця проживання, несення військової служби навіть за існування умов можливості мати відстрочку від мобілізації (мати ОСОБА_8 і батько дружини є інвалідами 3 групи), можуть бути достатніми умовами для забезпечення його належної процесуальної поведінки у подальшому. Ці позитивні характеристики могли б слугувати підставою для застосування такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання чи домашній арешт.

Що стосується застави, яку можливо також застосувати до обвинуваченого, то захисник просив врахувати той факт, що наразі, поки ОСОБА_8 утримується під вартою, то відповідно жодних заробітків не має. З липня 2021 року дружина ОСОБА_8 ніде не працює, бо перебуває в декретній відпустці по догляду за двома малолітніми дітьми.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити апеляцію без розгляду, а провадження закрити, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції оцінив у сукупності всі обставини та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, врахував особу обвинуваченого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2016 та 2021 років народження, дружину, матір пенсійного віку, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, соціальні зв`язки за місцем проживання, та дійшов висновку, що наведений прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним. Разом з цим, суд вважав, що прокурором не доведено наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше та доказів можливого готування обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення прокурором не надано.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, який був підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, та виправдовує тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, наявність у нього утриманців, - самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, і не стали стримуючим фактором для нього від противоправних дій.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Правова позиція прокурора, яку він висловив у цьому судовому провадженні, оскільки вона не ґрунтується на вимогах чинного процесуального закону також не підтримується колегією суддів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 25 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: