Справа № 344/4388/24
Провадження № 1-кс/344/1954/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисників ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , слідчого ОСОБА_7 , розглянувши в режимі відеоконференцзвязку скаргу захисника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 03.02.2023 року та повідомлення про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри від 05.12.2023 (в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК України),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , 07.03.2024р. звернулася із скаргою на повідомлення про підозру від 03.02.2023р. та зміну раніше повідомленої підозри від 05.12.2023р., в якій просила: скасувати повідомлення про підозру від 03.02.2023р, складене старшим слідчим в ОВС Управління СБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , яке погоджено начальником відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України; скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 05.12.2023р., складене старшим слідчим в ОВС Управління СБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , яке погоджено начальником відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України, ч.4 ст.111-1 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що слідчим відділом УСБ України в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000042 від 31.01.2023р. стосовно ОСОБА_3 , щодо якої складено письмове повідомлення про підозру, про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України, ч.4 ст.111-1 КК України. Адвокат ОСОБА_4 є захисником ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні. Вищевказані повідомлення про підозру є необґрунтованими, невмотивованими, незаконними та такими що не відповідають вимогам КПК України, оскільки: не відповідають вимогам ст.277 КПК України; обставини та події які викладені у повідомленні про підозру не можуть бути інкриміновані ОСОБА_3 як кримінально-карані, так як вони відбулися до набрання чинності Закону України №1533 від 19.06.2014р.; сторона обвинувачення використала фактично ідентичний опис обставин (об`єктивну сторону) як для формулювання підозри за ч.3 ст.110-2 КК України, так і за ч.4 ст.111-1 КК України; стаття 110-2 та 111-1 КК Укрїни суперечать ч.1 ст.8, ст.61 Конституції України, а Закон України №2108 від 03.03.2022р. є неконституційним з огляду на порушення процедури та ухвалення його Верховною Радою України, без врахування висновків Головного науково-експертного управління Апарату ВРУ від 13.05.2014р.та від 02.03.2022р. відповідно, без поіменного голосування, без належної присутності 284 народних депутатів, що проголосували за закон від 03.03.2022р.; відсутності належних та допустимих доказів для підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, з грубим порушенням права на захист ОСОБА_3 з моменту внесення відомостей до ЄРДР від 31.01.2023р. та невизнанням адвоката ОСОБА_4 ; явне порушення порядку здійснення повідомлень про підозру, яке виражається у опублікування повідомлення про підозру ОСОБА_3 не в день складення 03.02.2023р., а 07.03.2023р. на веб-сайті Офісу Головного прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», без направлення такого на останнє місце проживання ОСОБА_3 та повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри 05.12.2023р. відповідно 07.12.2023р., в порушення вимог ст.278 КПК України.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимоги скарги підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор та слідчий вимоги скарги заперечили, просили відмовити у її задоволенні, надавши пояснення по суті скарги.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали скарги, встановлено наступне.

У провадженні слідчого відділу УСБ України в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження №0000042 від 31.01.2023р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110-2 КК України, ч.4 ст.111-1 КК України.

03.02.2023р було складене повідомлення про підозру старшим слідчим в ОВС Управління СБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , яке погоджено начальником відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України, а 05.12.2023р. повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри стосовно неї, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України, ч.4 ст.111-1 КК України.

Відповідно до п.10 ч. 1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Як встановлено в процесі розгляду скарги, на даний час у даному кримінальному провадженні вже повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими на час постановлення даної ухвали адвокатами ознайомлено з 40 томами (більше половини від всіх томів), стадія ознайомлення - триває.

Щодо не відповідності повідомлення про підозру від 03.02.2023р. стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України, та 05.12.2023р. повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри стосовно неї, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України, ч.4 ст.111-1 КК України, вимогам ст.277 КПК України, то ст.277 КПК України зазначає наступне.

Письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звертали увагу на недотримання вимог п.4-6 ст.277 КПК України, тобто: зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру (п.1 доводів скарги, який включає підпункти 1.1-1.2), оскільки обставини та події які викладені у повідомленні про підозру не можуть бути інкриміновані ОСОБА_3 як кримінально-карані, так як вони відбулися до набрання чинності Закону України №1533 від 19.06.2014р.; сторона обвинувачення використала фактично ідентичний опис обставин (обєктивну сторону) як для формулювання підозри за ч.3 ст.110-2 КК України, так і за ч.4 ст.111-1 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що у повідомленні про підозру та у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри стосовно ОСОБА_3 , як вірно доводив прокурор, попередньо викладені події та документи, що передували моменту вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_3 , що пов`язані у фінансуванні дій, вчинених нею з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку встановленого Конституцією України, а також передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора. Самі ж дії, які інкримінуються щодо вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень розпочинаються з жовтня 2014 року (щодо ч.3 ст.110-2 КК України, яка доповнена Законом України №1533 від 19.06.2014р., що набрав чинності 11.07.2014р.) та з березня 2022р. (щодо ч.4 ст.111-1 КК України, яка доповнена Законом України №2108 від 03.03.2022р., чинний з 15.03.2022р.). Тому доводи в цій частині скарги є недоведеними.

Стосовно доводів скарги про те, що стаття 110-2 та 111-1 КК Укрїни суперечать ч.1 ст.8, ст.61 Конституції України, а Закон України №2108 від 03.03.2022р. є неконституційним з огляду на порушення процедури та ухвалення його Верховною Радою України, без врахування висновків Головного науково-експертного управління Апарату ВРУ від 13.05.2014р. та від 02.03.2022р. відповідно, без поіменного голосування, без належної присутності 284 народних депутатів, що проголосували за закон від 03.03.2022р., то слід зазначити, що Конституційний Суд України це єдиний орган конституційної юрисдикції в Україні, який забезпечує верховенство Конституції України як основоположного закону на усій території України.

За ст.1,7 Закону України «Про Конституційний Суд України» КС України вирішує питання про відповідність Конституції України, законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Закон України представляє собою нормативно-правовий акт, що приймається ВР України більшістю голосів та підписується Президентом України, в подальшому публікується у визначеному законодавством порядку. Порядок законодавчої процедури в Україні регулюється і Регламентом Верховної Ради України - нормативним актом, що містить систему правил, які визначають процедуру діяльності українського парламенту.

Отже, до повноваження слідчого судді не входить визнання законів України неконституційними, як і не є підставним ствердження неконституційності зі сторони адвоката підозрюваної особи.

Щодо посилань скаржника на перевірку наявності складу злочину в діях підозрюваної ОСОБА_3 в розрізі скарги на повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, то слід вказати таке.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються не слідчим суддею, а власне судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження, а не на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя має перевіряти дотримання вимог ст.ст.277, 278 КПК України при складанні, затвердженні та врученні повідомлення про підозру, а не вдаватися до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, повноти проведеного досудового розслідування, оцінки об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину для встановлення причетності особи до злочину, тобто до встановлення наявності у діях підозрюваної складу кримінального правопорушення, інакше кажучи до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування.

Звідси, доводи в цій частині скарги, є необгрунтованими та недоведеними.

Щодо доводів скарги про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було проведено з моменту внесення відомостей до ЄРДР від 31.01.2023р. з грубим порушенням права на захист ОСОБА_3 та невизнанням адвоката ОСОБА_4 , то слід зазначити таке.

Відомості до ЄРДР внесено 31.01.2023р., а повідомлення про підозру ОСОБА_3 складено 03.02.2023р., отже з 03.02.2023р. набуто нею статус підозрюваного. Угода з адвокатом ОСОБА_4 була укладена ОСОБА_3 06.07.2022р. та з додатковою угодою від 19.09.2022р., ордер оформлено адвокатом 10.02.2023р. та 07.04.2023р.

Як доводила адвокат ОСОБА_4 , у справі №344/5409/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29.03.2023р. (щодо обрання запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_3 ,), було звернуто увагу на те, що участь у даній справі брав адвокат по безоплатній правовій допомозі за дорученням для надання БВПД від 29.03.2023р., хоча інтереси підозрюваного представляє обраний нею адвокат ОСОБА_4 , і в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 11.04.2023р. та від 23.05.2023р. зазначено про підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_4 , як захисника у даному кримінальному провадженні.

Такі доводи підтверджуються матеріалами справи, однак слід також зазначити, що в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 23.05.2023р. у справі №344/5409/23 в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_4 звертала увагу апеляційного суду на допущення порушення органом досудового розслідування та судом першої інстанції процесуальних вимог КПК України щодо права на захист підозрюваної ОСОБА_3 (як вбачається зі змісту судових рішень, обрання (а не застосування) запобіжного заходу проводилося без участі підозрюваної ОСОБА_3 , яка з 18.02.2022р. перебуває постійно на території рф чи окупованих територіях АР Крим) саме обраним нею адвокатом ОСОБА_4 , а не адвокатом по безоплатній вторинній правовій допомозі. Проте, апеляційний суд переглядаючи рішення слідчого судді від 29.03.2023р. у справі №344/5409/23, зазначив, що під час розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні було належно забезпечено участь захисника, якого було залучено до участі у кримінальному провадженні в порядку п.3.ч.1 ст.49 КПК України, як адвоката Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги. Надання професійної правової допомоги та реалізації права на захист під час розгляду кримінального провадження є конституційним професійним обов`язком адвоката. У випадку отримання доручення центру з надання БВПД або укладення договору на здійснення захисту у провадженнях "in absentia", тобто за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, адвокат зобов`язаний виходити із необхідності забезпечити ефективний захист інтересів свого підзахисного. Особливості розгляду кримінального провадження за відсутності підозрюваного та неможливість виконання захисником правил адвокатської етики пов`язаних із інформуванням свого підзахисного щодо ведення дорученої йому справи, безумовно ускладнюють виконання захисником своїх обов`язків, що не повинно позначатись на якості правової допомоги, яку адвокат здійснює, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження та інтересів підзахисного. Разом з тим, колегія суддів звертала увагу й на те, що зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_3 , слідчий суддя не мав даних про те, що підозрювана скористалась своїм правом на обрання захисника та визначила своїм захисником у кримінальному провадженні № 0000042, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023р., адвоката ОСОБА_4 .. В апеляційній інстанції інтереси вже представляла адвокат ОСОБА_4 .

А тому, оцінку доводам адвоката ОСОБА_4 щодо безпідставного та з грубим порушенням залучення у справі №№344/5409/23 органом досудового засідання адвоката по безоплатній правовій допомозі, було вже зроблено у вказаному вище судовому рішенні від 23.05.2023р., яке набрало законної сили.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 КПК України віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Стаття 20 КПК України розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

Відповідно до положень ст. 48 КПК захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.

З врахуванням даних норм закону, захисник залучається саме за проханням чи згодою підозрюваного та в будь який момент з початку досудового розслідування у кримінальному провадженні. Це право підозрюваного, або є обов`язком органу слідства чи суду у випадках передбачених законом.

Адвокат ОСОБА_4 не надала доказів, що її непредставлення інтересів у період з 31.01.2023 р. по 03.02.2023р. (період до оголошення підозри) та в період з 03.02.2023р. по 11.04.2023р. (з дня оголошення підозри по час коли даний адвокат були визнана захисником та могла користуватись процесуальними правами щодо представництва підозрюваної ОСОБА_3 ) було порушено право на захист ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні.

Так, 10.02.23р. адвокатом скеровано докази щодо представництва, яке отримано органом досудового розслідування 14.02.2023р., тому клопотання адвоката від 13.02.23р. про ознайомлення з матеріалами КП і не могло бути задоволено. В подальшому, адвокатом подавались клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження: 13.02.23, 03.03.23, 10.03.23 та 03.04.2023р., однак отримано нею відповідь за підписом слідчого - 06.03.23р. (датоване 21.02.23р.), 08.03.23р. про те, що відомостей про залучення захисника адвоката ОСОБА_4 не надходило.

Доводи у скарзі про те, що не розглянуто і інші клопотання адвоката, не конкретизовано адвокатом ОСОБА_4 ні датою, ні змістом, ні такі не було долучено до матеріалів скарги, а тому не є підтвердженими щодо їх подання адвокатом та як наслідок не реагування слідчим органом на них.

З цього часу постановлення ухвали апеляційним судом 11.04.2023р. у справі №344/5409/23 (а сама судова справа була завершена остаточним рішенням суду 23.05.23р., яким у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , яка представляла інтереси ОСОБА_3 щодо скасування ухвали про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 було відмовлено), як зазначив у судовому засіданні під час розгляди даної скарги прокурор, адвокат ОСОБА_4 представляла вже інтереси підозрюваної ОСОБА_3 та здійснювала необхідні дії щодо представництва її інтересів у даному кримінальному провадженні №0000042 від 31.01.2023р..

Щодо допущення органом досудового розслідування явного порушення порядку здійснення повідомлень про підозру, про що доводили адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яке виражається у опублікування повідомлення про підозру ОСОБА_3 не в день його складення 03.02.2023р., а 07.02.2023р. на веб-сайті Офісу Головного прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», без направлення такого на останнє місце проживання ОСОБА_3 та повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри 05.12.2023р. відповідно 07.12.2023р. в порушення вимог ст.278 КПК України.

Так, стаття 276, 279 КПК України вказує, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

За вимогами ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зокрема, захисник адвокат ОСОБА_4 стверджує, що органом досудового розслідування було порушено встановлений законом порядок повідомлення про підозру, що висунута підозра у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2, ч.4 ст.111-1 КК України та є необґрунтованою та побудована на недостовірних даних.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_3 не набула статусу підозрюваної, слідчий суддя звертає увагу на те, що повідомлення про підозру у вчиненні правопорушення спрямовано на забезпечення права особи, стосовно якої проводиться досудове розслідування знати про наявність відповідного кримінального провадження та організувати ефективний захист своїх прав та інтересів на цій стадії досудового розслідування.

Саме після оголошення про підозру, особа, стосовно якої проводиться досудове розслідування набуває статусу підозрюваного та отримує можливість користуватися правами, які надані їй за законом як підозрюваному.

Слідчий суддя вважає, що наявні у даному кримінальному проваджені дані свідчать про те, що органом досудового розслідування були виконані вимоги щодо повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч.4 ст.111-1 КК України.

Зокрема, встановлено та не заперечується сторонами, що 07.02.2023 на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора було розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України у кримінальному провадженні № 0000042, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023. Крім того, неповний текст повідомлення про підозру було розміщено в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 07.02.2023 з відповідним посиланням на те, що повний текст розміщено на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що скаржником не заперечується, що на час повідомлення ОСОБА_3 про підозру, остання перебувала за межами України та з 18.02.2022р. перебуває постійно на території держави рф, та знайшла там прилхисток незважаючи на те, що держава-агресор протиправно порушила межі України, вбиваючи українців та руйнуючи населені пункти, чи окупованих цією державою-агресором з 2014 року територіях АР Крим.

Крім того, як вірно зазначив прокурор, опублікування в газеті відбувається з певною періодичністю та відповідно до певного графіку.

Щодо доводів скаржника про те, що за ч.1 ст.135 КПК України повідомлення про підозру не було скероване за останньою адресою місця проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , то як вже зазначено вище, орган досудового розслідування достеменно володів інформацією, в т.ч. з відкритих джерел, про відсутність підозрюваної на території України.

Також частина 1 ст.135 КПК України, яку застосовує скаржник (в редакції на час повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри), що регулює порядок виклику у кримінальному провадженні визначала, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Однак, слідчий суддя застосовує і ч.8 даної статті, яка вказує, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Дана норма щодо розміщення повного тексту повідомлення про підозру та повідомлення про нову підозру ОСОБА_3 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та короткого тексту у ЗМІ, дотримана. При цьому, адвокат не зазначала та не доводила те, що підозрювана ОСОБА_3 чи її захисник повідомляла слідчого про конкретну електронну пошту підозрюваної чи інший засіб зв`язку в порядку ч.1 ст.135 КПК України, на яку вона звертає увагу суду.

Слідчий суддя також додатково зазначає, що відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру. Однак, оскарження повідомлення про підозру обмежено в часі, оскільки може відбуватися тільки після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Отже, вказана норма закону фактично спрямована на оскарження бездіяльності органів досудового розслідування, внаслідок якої особа, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, вимушена тривалий час перебувати у стані підозрюваного.

Проте, перевірка судом повідомлення про підозру повинна відбуватися з врахуванням відповідних критеріїв, які застосовуються на стадії досудового розслідування і не може перетворюватись на перевірку доводів сторони захисту про невинуватість підозрюваного у вчиненні злочину.

Кримінальним процесуальним законом не передбачено, які саме правові підстави дозволяють слідчому судді визнати повідомлення про підозру незаконним.

Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (справа «Фокс, Кемпбел і Харлей проти Об`єднаного Королівства», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ердагоз проти Туреччини», 1997 рік).

Оцінка доказів щодо винуватості підозрюваної особи, виходить за межі завдань слідчого судді.

Підсумовуючи вважаю, що вищевказані доводи щодо відсутності належних та допустимих доказів для підозри ОСОБА_3 є неспроможними, оскільки до матеріалів клопотання долучені копії доказів, які у своїй сукупності дозволяють переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_3 причетна до вчинення інкримінованих їй дій, підстав для скасування підозри та зміну раніше повідомленої підозри не має. Інші доводи скарги не спростовують даного висновку.

З урахуванням вищевикладеного слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не може бути задоволена, оскільки є недоведеною та необгрунтованою.

Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ч.8 ст.135, 277-279, 303, 306, 307, 309, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру від 03.02.2023р, складене старшим слідчим в ОВС Управління СБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , яке погоджено начальником відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України; скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 05.12.2023р., складене старшим слідчим в ОВС Управління СБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , яке погоджено начальником відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.110-2 КК України, ч.4 ст.111-1 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 04.04.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10