Провадження № 1-кс/202/2109/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 07.08.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що 07.12.2023 ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа №202/18631/23, провадження №1-кс/202/9651/2023) частково задоволено клопотання та накладено арешт в кримінальному провадженні №0000430 від 07.08.2023 на тимчасово вилучено під час обшуку майно транспортний засіб Toyota Land Cruiser 300, KE3888KE, VIN: НОМЕР_1 .

Транспортний засіб Toyota Land Cruiser 300, KE3888KE було придбано 02.11.2023 року, та зареєстровано за ОСОБА_5 .

Проте, 12.10.2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 - прізвище до шлюбу) ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Відповідно Транспортний засіб Toyota Land Cruiser 300, KE3888KE перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 1 та 3 статті 368 Цивільного кодексу України).

Відтак, ОСОБА_9 є власником частки арештованого майна, та має право звертатись до суду з клопотанням про скасування арешту, оскільки не була присутня під час розгляду судом питання про арешт належного їй на праві спільної сумісної власності майна.

Здійснення права спільної сумісної власності на майно може здійснювати кожен із подружжя, вважається, що відносно такого майна один із них діє за згодою іншого. Право на оскарження ухвали про арешт майна належить як підозрюваному, так і його дружині, права якої порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Щодо накладення арешту на транспортний засіб слідчий суддя врахував санкцію кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 332 ККУ, яка передбачає додатковий вид покарання у виді конфіскації майна, а тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання наклав арешт на транспортний засіб та мобільний телефон, що належать ОСОБА_5 . На підставі викладеного, представник заявника просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2023 у справі Справа № 202/18631/23 (Провадження № 1-кс/202/9651/2023) на транспортний засіб Toyota Land Cruiser, KE3888KE, VIN: НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 , в частині заборони володіння та користування транспортним засобом.

Представник власника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Слідчий та прокурор заперечували проти задоволення клопотання, просили відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши клопотання та надані матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Згідно зі статтею 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, згідно із п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права є завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозри обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені 07.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2023 у справі Справа № 202/18631/23 (Провадження № 1-кс/202/9651/2023) на транспортний засіб Toyota Land Cruiser, KE3888KE, VIN: НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 ..

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_10 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

На думку слідчого судді, накладення заборони володіння та користування транспортним засобом протягом тривалого часу, буде явно непропорційним, неспіврозмірним, нерозумним та покладе надмірний тягар на володільця майна. При цьому, слідчий суддя враховує, що слідчим не надано жодних доказів того, що в даному кримінальному провадженні планується проведення слідчих дій з транспортним засобом.

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності особи, а також з огляду на тривалість арешту майна, суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб арешту майна на менш обтяжливий тому, що подальше обмеження права володіння транспортним засобом буде непропорційним втручанням у право власності, тобто у право на мирне володіння майном, а тому повинно бути припинено.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, слідчий суддя вважає доцільним зберегти заборону розпорядження та володіння вказаним транспортним засобом з метою збереження речового доказу та з метою забезпечення можливості проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження з цим транспортним засобом.

Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2023 у справі Справа № 202/18631/23 (Провадження № 1-кс/202/9651/2023) на транспортний засіб Toyota Land Cruiser, KE3888KE, VIN: НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 , в частині заборони володіння та користування транспортним засобом.

Передати транспортний засіб Toyota Land Cruiser 3346, KE3888KE, передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 .

Виконання ухвали про скасування арешту майна доручити слідчому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1