Справа №293/329/24
Провадження №1-кп/293/121/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі судових засідань в смт Черняхові за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 17.02.2024 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Житомира, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, освіта вища, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06.05.2015 за № 295/3334/15-ц, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.03.2015 до досягнення дітьми повноліття.

Однак, ОСОБА_3 будучи обізнаним у тому, що відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06.05.2015 за №295/3334/15-ц, він зобов`язаний виплачувати кошти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та, всупереч зазначеного рішення, останній в період з 01.03.2017 по 01.02.2024 злісно ухиляється від сплати аліментів.

Так, ОСОБА_3 попереджено державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира міністерства юстиції України Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів. Проте, незважаючи на це ОСОБА_3 з 01.03.2017 по 01.02.2024, будучи фізично здоровим, з метою злісного ухилення від сплати аліментів, умисно не повідомляв державного виконавця про суму заробітку та джерела доходів, а також з доходів аліментів не сплачував; перебував на обліку в Житомирському міському центрі зайнятості, де йому запропоновано роботу, однак жодних виплат з отриманого заробітку не сплатив; заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживає, аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умисно не виплачує, чим допустив заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.02.2024 в сумі 293729 гривень 99 копійок.

Своїми діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду:

з клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні;

заявою ОСОБА_3 щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні, визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження, відповідно до положень ст.302 КПК України;

заявою представника потерпілих ОСОБА_7 щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні, згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження;

матеріалами кримінального провадження №0000062.

розпискою обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_8 про отримання обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та копій матеріалів дізнання;

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального правопорушення без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Із заяви ОСОБА_3 , яка складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 , щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні, визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження, відповідно до положень ст.302 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, відповідно до правил, передбачених ст.ст. 381-382 КПК України.

Із заяви представника потерпілих - ОСОБА_7 щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні вбачається, що вона згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження та згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України знайшла своє підтвердження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.

Відповідно до вимог ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України є кримінальним проступком.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали обвинувального акту та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Відповідно до частини 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

ІІ. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком; наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі N1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Водночас, суд звертає увагу на те, що мета покарання, зокрема, виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, може бути досягнута лише тоді, коли кримінальне покарання буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо його виконання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.164 КК України. Суд вважає, що дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті, суд не знаходить. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не пред`явлений. Майнова шкода завдана кримінальним правопорушенням становить 293 729 гривень 99 копійок.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Арешт на майно ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження не накладався.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не убачає.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ст. ст.302, 368-371, 373-374, 381, 382, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України, копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО