Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/283/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження № 0000175 від 20.02.2021, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2024, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницький, українця, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, 2019 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.12.2009 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- 31.05.2010 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання розраховано з моменту фактичного затримання, тобто з 01.03.2021.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_7 , 1027 /одну тисячу двадцять сім/ гривень в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 1000 /одну тисячу/ гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8 .

В апеляційній скаргі обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок суду скасувати, призначити більш мяке покарання у виді мінімального покарання санкції ч.2 ст. 186 КК України, а саме призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано щире каяття обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Вказує, що проживав разом з цивільною дружиною та трьома дітьми, одна з якиє знаходиться на забезпеченні обвинуваченого. До затримання офіційно був працевлаштований.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за наступних обставин.

19.02.2021 близько 20:30 год. ОСОБА_6 перебував біля будинку АДРЕСА_2 , де помітив раніше йому незнайому потерпілу ОСОБА_9 . В цей час, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_10 .

ОСОБА_6 , діючи умисно, цілеспрямовано, переслідуючи мету власної наживи, наблизившись до ОСОБА_9 з правого боку, наніс їй один удар кулаком в область правої скроні, внаслідок чого потерпіла впала на коліна на сніг.

ОСОБА_6 , діючи відкрито, цілеспрямовано та повторно, шляхом ривка заволодів з правого плеча ОСОБА_9 її жіночою сумкою марки «Vera Pelle» (Італія), чорного кольору, вартістю 966,23 гривні, в середині якої знаходився гаманець чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не становить. В гаманці містились грошові кошти на загальну суму 5440 гривень, дисконтні картки магазинів та візитки, які матеріальної цінності для потерпілої не становить.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 6406,23 гривень.

Крім того, 22.02.2021 близько 15:55 год. ОСОБА_6 перебував у лісосмузі неподалік будинку №65 по вулиці Колодязна в м. Кропивницькому , де помітив раніше йому незнайомого потерпілого ОСОБА_7 . ОСОБА_6 , діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи мету власної наживи, наніс один удар кулаком в область щелепи ОСОБА_7 , від чого останній впав на землю. Від нанесеного удару потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_6 , діючи відкрито, цілеспрямовано та повторно, шляхом ривку забравши сумку у потерпілого ОСОБА_7 , відкрито заволодів з сумки мобільним телефоном марки «Oppo A52 4/64Gb (CPH2069) Twilight Black» вартістю 3878,02 гривень, та грошовими коштами в сумі 400 гривень.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 4278,02 гривень.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості та юридичної оцінки дій обвинуваченого апелянтами не оспорюється, тому судова колегія, керуючись ст.404 КПК України, не наводить у вироку доводи на підтвердження таких висновків.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Як слідує з апеляційної скарги, поданої обвинуваченим ОСОБА_6 оскаржує вирок суду першої інстанції з мотивів невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно роз`яснень п.п.1.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінатьного покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який вважається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання: визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, мас бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як слідує із змісту вироку обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини кримінального провадження. ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, що відносяться до категорії тяжкого злочину, на обліку в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» та КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» не перебуває, перебуває в цивільному шлюбі, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, злочин вчинив в період не знятої та непогашеної судимості.

Враховано досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні, наданої Подільським районним відділом з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, відповідно до якої ОСОБА_6 проживав разом з цивільною дружиною ОСОБА_12 та трьома дітьми, одна з яких 2019 року народження є спільною дитиною, дві інші від попереднього шлюбу дружини. До затримання ОСОБА_6 працював в ТОВ «Фомула смаку» на посаді експедитора. Зі слів обвинуваченого, підтримує дружні відносини з рідними та близькими. Відповідно до характеристики з місця проживання проявив себе посередньо, з сусідами дружніх відносин не підтримує. Обвинувачений має позитивні плани на майбутнє, але не знає яким чином їх реалізувати.

Поряд з цим судом враховано, відсутність обставин, що пом`якшують покарання у відповідності до ст.66 КК України та обставин, що обтяжують покарання у відповідності до ст.67 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності щирого каяття обвинуваченого.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, поведінка ж засудженого ОСОБА_13 як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, а саме невизнання ним вини та намагання перекласти вину на загиблого ОСОБА_14 , не свідчила про наявність щирого каяття.

З матеріалів судового провадження вбачається, що як на досудовому розслідуванні, так і при з`ясуванні позиції обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні останній вину не визнав. При наданні показів його позиція не змінилась і він також вказав на не визнання вини. Лише на стадії завершення судового слідства та судових дебатів, які відбулися з 25.01.2024 ОСОБА_6 змінив свою позицію і зазначив про щире каяття у вчиненому та про визнання своєї провини. Однак, така поведінка обвинуваченого не свідчить про щире каяття особи та розцінюється судом як спосіб пом`якшення покарання.

Дана позиція узгоджується з висновками, що містяться в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року по справі №283/2169/19.

Зваживши у сукупності викладені обставини, врахувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням матеріалів провадження, в саме те, що обвинувачений неодноразово судимий за злочини проти власності, на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічний злочин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що слід призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на 5 років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в умовах ізоляції від суспільства, та відсутності підстав застосуванню ст.69,75 КК України, що відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Суд першої інстанції в повній мірі враховував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скаргі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни - відсутні, а тому апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Це рішення належним чином умотивоване, відповідає вимогам кримінального закону і підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і пом`якшення покарання, як про це обвинувачений ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2024, стосовно ОСОБА_6 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК - без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4