ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1019/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.537, 539 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.2 ст.185 КК України, до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2020 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

09 листопада 2023 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що за час відбування покарання вимоги режиму тримання не порушував та має заохочення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, оскільки матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, а зміст матеріалів не свідчить про те, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це встановлено вироком суду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати та застосувати до нього положення ст.81 КК України.

На обґрунтування доводів посилається на те, що він має лише одне стягнення та два заохочення, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а також те, що у нього є неповнолітня донька, яка зараз знаходиться на утриманні його матері, яка є пенсіонером. Крім того, зазначає, що після звільнення, він збирається вступити до лав Збройних Сил України, а з перших виплат погасити судові витрати.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив звільнити його умовно-достроково на підставі ст.81 КК України, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, зі змісту статей 50 та 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У статті 81 КК України зазначено, що особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Згідно ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

З матеріалів провадження та характеристики на засудженого від 23 січня 2024 року (арк.35-38) вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 червня 2021 року за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом частково складання покарань за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2020 року, та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 02 лютого 2021 року.

Кінець строку відбування покарання 02 березня 2025 року.

Фактично відбутий строк покарання на 23 січня 2024 року складає 2 роки 8 місяців 21 день.

За час відбування покарання в державній установі виконання покарань «Олексіївська виправна колонія (№25)» засуджений характеризується посередньо. Адміністрацією установи не заохочувався, установленого порядку відбування покарань не порушував. Під час відбування покарання на профілактичному огляді в установі не перебував.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості.

Переважно дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Під час проведення бесід профілактично-виховного характеру проявляє тактовність.

Переважно утримує в чистості та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться задовільно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

До праці в установі виконання покарань ставиться з розумною ініціативою, покладені обов`язки виконує вчасно. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно.

Адміністрацією установи засуджений заохочувався 2 рази, а саме: 05.04.2023 року рішенням дисциплінарної комісії оголошено ДЗРНС за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, 21.07.2023 року рішенням дисциплінарної комісії оголошено подяку за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці (арк.48).

Крім того, 15.02.2023 року рішенням дисциплінарної комісії засудженому була оголошена догана за створення конфліктної ситуації з іншим засудженим, яка була погашена у встановленому законом порядку (арк.48).

ОСОБА_7 засуджений за умисне ненасильницьке кримінальне правопорушення. Ризик вчинення повторного правопорушення згідно статистичних факторів середній.

Засуджений вину у скоєному злочині визнає частково та деякою мірою усвідомлює наслідки скоєних ним кримінальних правопорушень.

Має позов на користь держави за судові витрати понесені при проведенні судових експертиз у розмірі 1634 гривень 40 копійок. Станом на 16 січня 2024 року виконавчі листи до виправної колонії не надходили (арк.29).

Засуджений емоційно стабільний, але у більшості випадків повторює свої минулі помилки, стикаючись з проблемою, особа іноді нездатна знайти шляхи її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами, низький рівень розвитку комунікативних навичок у особи (замкнена, не вміє підтримувати розмову, не здатна конструктивно вести суперечку).

До засудження зловживав алкогольними напоями, в стані алкогольного сп`яніння особа здатна на вчинення неправомірних дій, за час відбування покарання в установі засуджений не вживав спиртних напоїв та не притягався до дисциплінарної відповідальності. Особа визнає, що вживала ПАР.

До засудження ОСОБА_7 підтримував зв`язки із особами з антисоціальною поведінкою, має нестійку вмотивованість обмежити свої зв`язки з даними особами після звільнення.

Засуджений не знає, що саме потрібно змінити в своєму житті, має нестійку мотивацію до змін.

Відбуваючи покарання, ОСОБА_7 підтримує стосунки з матір`ю шляхом телефонних розмов. Не одружений.

Заходи індивідуальної програми виконані частково.

Вказані відомості ніким не оспорюються та не спростовані під час апеляційного розгляду.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого, у зв`язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон й передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а саме 7 разів за злочини проти власності. Більше того, 2 рази засуджений звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив новий умисний злочин проти власності, за який його було засуджено. А тому, на думку колегії суддів, у разі звільнення його умовно-достроково є висока вірогідність вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Тобто, дані про особу та поведінка засудженого ОСОБА_7 свідчать про те, що останній веде антисоціальний спосіб життя та не бажає ставати на шлях виправлення.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання в Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)» виводився на оплачувані роботи в червні та липні 2021 року, листопаді 2023 року. У грудні 2023 року виводився на оплачувані роботи та працював на посаді «підсобний робітник». Згідно табелю виходу на роботу за червень 2021 року, липень 2021 року, листопада 2023 року, грудень 2023 року, процент виконання ОСОБА_7 роботи є низьким, а норми виробітки виконував не у повному обсязі (арк.24-28).

Крім того, хоча до установи виконання покарань і не надходили виконавчі листи щодо стягнення з ОСОБА_7 суми витрат за проведення судових експертиз в розмірі 1634 гривні 40 копійок, але й самим засудженим також не здійснено будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення цього процесу, що також могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка засудженого зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як й доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Доводи ОСОБА_7 про те, що у нього є неповнолітня донька, яка знаходиться на утриманні матері засудженого, матеріалами провадження не підтверджено, та ця обставина не може бути взята до уваги, як така, що свідчить про виправлення засудженого під час відбування покарання.

Отже, аналіз матеріалів судового провадження дає підстави вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки наявність посередньої характеристики, лише двох заохочень, які отримав засуджений за весь період відбування покарання, не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково.

Крім того, колегія суддів зазначає про те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст.9 КВК України, є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як й доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого, хоча, і заслуговують на увагу, але не спростовують висновків суду першої інстанції, з урахуванням вищенаведених відомостей про особу засудженого, про недостатність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Отже, оцінюючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за весь час відбування покарання засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці, не довів свого повного виправлення, про що свідчать відомості, які містяться в матеріалах провадження, а тому, незрозуміло якою буде його поведінка у разі умовно-дострокового звільнення. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_7 сформованої правослухняної поведінки та доведення свого виправлення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, а тому, з урахуванням доводів апеляційної скарги засудженого, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: