Справа № 308/7006/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

його законного представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

начальника служби у справа дітей Ужгородської міської ради ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000624 від 24.02.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи раніше судимим згідно вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.03.2023 за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, та будучи обізнаним про дію воєнного стану в Україні, на шлях виправлення не став, не дотримався покладених на нього вироком суду обов`язків та вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, близько 14 години 35 хвилин 24.02.2024, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільну небезпечність та протиправність, знаходячись за адресою: м. Ужгород, вул. Болгарська, неподалік корпусу заводу Тиса, реалізуючи свій корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та шляхом ривка вирвав з лівої кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки Росо Х5 5G Pro, вартість якого становить 8 107 гривень, після чого наніс один удар рукою, затисненою в кулак, в живіт потерпілого ОСОБА_4 , збив його з ніг та повалив на землю, де відібрав від потерпілого рюкзак, який він мав при собі.

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_6 відкрив рюкзак, в середині якого виявив гаманець з грошовими коштами в сумі 550 гривень, якими він заволодів, після чого викинув гаманець на землю, а рюкзак повернув потерпілому.

Заволодівши майном потерпілого, маючи реальну можливість розпоряджатись ним на власний розсуд, ОСОБА_6 пішов в напрямку вулиці Сергія Мартина в м. Ужгород. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку на загальну суму 8657 (вісім тисяч п`ятдесят сім) гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, просив суворо його не карати та щиро розкаявся.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого та дослідивши докази, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив умисний тяжкий злочин у період дії іспитового строку, особу винного, який є неповнолітнім, раніше судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Судом також враховано обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді, ризик вчинення ОСОБА_6 ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний трок можливе та не становить високу небезпеку для суспільства.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставинами суд визнає сприяння розкриттю злочину, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. В ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази та засудив свою протиправну поведінку, а матеріальна шкода відшкодована потерпілому. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає рецидив злочинів.

Вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст.69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а саме сприяння розкриттю злочину, щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, дані про особу обвинуваченого, в тому числі висновок органу пробації, процесуальну позицію прокурора, який вказав на можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання, суд враховує, що останній вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.03.2023 року був засуджений до покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, у період іспитового строку повторно вчинив умисний злочин проти власності, та призначає покарання у виді позбавлення волі за правилами, визначеними ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що обвинувачений засуджується до покарання у виді позбавлення волі, яке має відбувати реально, суд вважає за необхідне з метою забезпечення відбування обвинуваченим покарання за цим вироком, а також уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, залишити ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2024 на майно, підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 174 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області 06.03.2023 року, до призначеного покарання за цим вироком, та остаточно призначити йому покарання у вигляді 5 /п`ять/ років і 1 /один/ місяць позбавлення волі.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 17 години 50 хвилин 24 лютого 2024 року по теперішній час.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2024 на речі, виявлені і вилучені 24 лютого 2024 року в ході обшуку затриманого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проводився за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефн марки Poco X5 5G Pro; чохол до мобільного телефону; сім картку оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна»; грошові кошти в сумі 32 (тридцяти двох) гривень скасувати.

Речові докази: мобільний телефн марки Poco X5 5G Pro; чохол до мобільного телефону; сім картку оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна»; грошові кошти в сумі 32 (тридцяти двох) гривень, які повернуто потерпілому вважати повернутими за належністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі за проведення товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-24/2779-ТВ від 26.03.2024 у розмірі 2 271,84 /дві тисячі двісті сімдесят одну грн. вісімдесят чотири коп./ грн.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1