Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1114/24
Провадження №: 1-кп/332/276/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ;

за участю: прокурора - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого (в режимі відео конференції) - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, не одруженого, старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вказаний обвинувальний акт.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити справу до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам діючого законодавства, підстав для його повернення немає, справа підсудна Заводському районному суду м.Запоріжжя, справу вважав за доцільне розглядати суддею одноособово. Також прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на сьогоднійшній день не перестали існувати ризики, які були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні не заперечував проти призначення до розгляду обвинувального акту, оскільки, на його думку, справа підсудна Заводському районному суду м.Запоріжжя. Проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою захисник заперечував з тих мотивів, що відповідні ризики прокурором не доведені.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію захисника, справу вважав за необхідне розглядати суддею одноособово.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступних висновків та міркувань.

Щодо підсудності та можливості призначення справи до розгляду.

Згідно обвинувального акту кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , мало місце на території, яка згідно наявної дислокації перебуває у сфері територіальної юрисдикції Гуляйпільського районного суду Запорізької області.

На підставі розпорядження Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальну підсудність судових справ Гуляйпільського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м.Запоріжжя.

Отже, справа підсудна Заводському районному суду м. Запоріжжя.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, судом не встановлено. Тому вказане кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду, та розглядати справу одноособово, як того вимагають обвинувачений та інші учасники процесу.

Щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу суд повинен врахувати наявність обставни, передбачених ст.178 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.01.2024р. ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 02.03.24р., з можливістю внесення застави в сумі 242240 грн., за наявності певних мотивів та ризиків, а саме, за такими доводами та міркуваннями:

Так, потреба обрання ОСОБА_5 в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 обвинувачуюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення понесення покарання.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до вказаного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх знайомих по службі тощо.

Ризик передбачений, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини у справі, знищити не вилучені документи та речові докази.

Так, ризик передбачений, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 обґрунтовується тим, що дії ОСОБА_5 під час вчинення кримінального правопорушення, вчинення якого йому інкримінується, а також те, що вчинений останнім злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України, є триваючим кримінальним правопорушенням, свідчать про наявність ризику вчинення іншого кримінальне правопорушення та продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне інкриміноване правопорушення.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку солдат ОСОБА_5 повинен повернутися до місця мешкання, реєстрації або місця служби, тобто до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка в будь-який час може змінити своє місце розташування, що створить умови та змогу солдату ОСОБА_5 здійснювати вплив на свідків та переховуватися від органу досудового розслідування. З огляду на вище викладене буде неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, від органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від свої показань.

Крім, цього суд при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, повинен з`ясувати технічні можливості реалізації вказаного виду запобіжного заходу та наявність електронних засобів контролю, які передбачені для виконання даного виду запобіжного заходу, з метою забезпечення своєчасного запобігання можливим спробам обвинуваченого невиконання вимог обраного відносно нього запобіжного заходу.

Водночас, необхідно брати до уваги і саму особистість обвинуваченого, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо.

Крім того, можливість незаконного впливу на свідків, спрямованих на зміну їх показань в суді, з метою перешкоджання доказуванню стороною обвинувачення перед судом усіх фактичних даних, порушує принцип змагальності кримінального провадження, визначений ст. 22 КК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

На підставі викладеного, а також з урахуванням ступеня порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню: переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду, вчиненню ним інших кримінальних правопорушень; знищенню, приховуванню та спотворенню будь-яких з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також забезпечить високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів громадян України.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуаченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, поручителі з числа цивільних осіб не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків щодо не здійснення впливу на свідків, які до теперішнього часу проходять військову службу, де проходить військову службу обвинувачений, крім того ОСОБА_5 являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військової частини, що фактично унеможливить поручителем з числа цивільних осіб забезпечити належне виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України. Водночас, поручителі з числа командування військової частини та інших військових формувань не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків щодо не здійснення впливу на свідків, які до теперішнього часу проходять військову службу в одній із обвинуваченим військовій частині, у зв`язку з виконанням безпосередніх бойових завдань на лінії зіткнення з ворогом.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що було доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що обвинувачений ОСОБА_5 має можливість переховуватися від суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку інкримінованих протиправних дій, для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Крім того, бажання ОСОБА_5 уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість його втечі. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними.

Не утворює підстав для звільнення обвинуваченого і участь останнього у бойових діях пов`язаних з захистом суверенітету та незалежності України, оскільки ці обставини мали місце і на час вчинення інкримінованого злочину, а отже вони не утворюють для ОСОБА_5 жодних моральних запобіжників при обранні ним моделі поведінки.

На сьогоднішній день суду не надано доказів того, що перестали існувати ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Доказів неможливості перебування обвинуваченого в умовах СІЗО за станом його здоров`я суду також надано не було.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, з наведених підстав, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст314-316, 176-178, 183 КПК України,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України -прийняти до провадження Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у приміщенні Заводського районного суду м.Запоріжжя за адресою м.Запоріжжя, вул.Л.Чайкіної, 65 на 01 березня 2024р. на 10-55 годину.

Справу розглядати одноособово.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Проджовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк по 29 квітня 2024 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 242240 гривень в порядку та на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.01.2024р.

Копію ухвали направити до Запорізького СІЗО.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, які перебувають під вартою - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1