ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/339/24 Справа № 707/2836/23 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченої захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000747 від 04.05.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 21 квітня 2024 включно, з можливістю внесення застави у раніше визначеному розмірі ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000747 від 04.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України.

У судовому засіданні 22 лютого 2024 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 21.04.2024 включно.

Одночасно з продовженням даного запобіжного заходу визначено можливість внесення застави у раніше визначеному розмірі: 745,15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2000000 грн. Порядок та наслідки внесення застави були визначені судом у попередніх ухвалах під час обрання даного запобіжного заходу.

Відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої та її захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід та у зменшені розміру застави.

Продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевим судом враховано обставини, що вказані в ст.ст.177,178 КПК України, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого злочину, який є тяжким, враховуючи наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, буде переховуватись від суду, на думку суду, зазначений ризик, який був наявний при застосуванні даного виду запобіжного заходу обвинуваченій не відпав.

З врахуванням зазначеного, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Крім того, враховуючи, що запобіжний захід відносно ОСОБА_7 був обраний з можливістю внесення застави, тому при продовженні даного запобіжного заходу судом також визначено можливість внесення застави у раніше визначеному розмірі: 745,15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2000000 грн.

Тому, суд вважав, що клопотання захисника та обвинуваченої і в цій частині є не обґрунтованим і недоведеним. Підстав для зміни вказаного розміру застави, на даний час, суд не вбачав.

Не погоджуючись з ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відмовити та змінити запобіжний захід у виді тримання вартою ОСОБА_7 на домашній арешт із забороною залишити житло у певний період доби.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

04.03.2024 на електронну адресу апеляційного суду надійшли зміни та доповнення до апеляційної скарги від захисника ОСОБА_8 в яких він посилається на те, що ч.1 ст.177 КПК України, на яку в цілому посилався суд, передбачає усі можливі ризики у кримінальному провадженні, то фактично суд в обґрунтування свого рішення покладає їх наявність у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , тоді як прокурором заявлено лише про існування одного ризику можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тобто суд вийшов за межі своїх повноважень та фактично перейняв на себе функції сторони обвинувачення.

Вказує, що безпідставними є посилання суду на існування ризику переховування обвинуваченої від суду, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 не затримувалася, а навпаки, перебуваючи у м.Черкаси отримала клопотання сторони обвинувачення про застосування щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою та через декілька днів самостійно прибула до Печерського районного суду м.Києва для розгляду цього клопотання. Такою своєю поведінкою ОСОБА_7 фактично спростувала заявлений стороною обвинувачення ризик щодо ОСОБА_7 фактично спростувала заявлений стороною обвинувачення ризик щодо можливості її переховування як від органів досудового розслідування на стадії досудового розслідування, так і суду на стадії судового розгляду.

Звертає увагу, що суд, оцінивши ризик переховування від суду як реальний, серед іншого посилається на місце народження ОСОБА_7 (м.Мелітополь Запорізької області, що на даний час є тимчасово окупованою РФ територією). По-перше, це по суті є проявом дискримінації ОСОБА_7 за місцем її народження, а також ігнорування судом конституційного права особи на вільний вибір місця проживання та роботи. По-друге, суд не вказує, яким чином місце народження особи може бути пов`язано з її можливістю уникнути суду. По-третє, констатація факту перебування м.Мелітополь під окупацією, виходячи навіть з безпідставної логіки суду, лише вказує на неможливість або значні труднощі у виїзді до м.Мелітополь, що якраз свідчить на користь ОСОБА_7 , а не є аргументом проти неї.

Зазначає, що судом порушено вимоги абз.4 ч.5 ст.182 КПК України, оскільки відсутні посилання на будь-які виключні обставини, що давали б суду право застосувати дану норму закону.

Крім того зазначає, що на сьогоднішній день, минуло 8 місяців з початку досудового розслідування, проте ОСОБА_7 так і не змогла внести заставу у визначеному розмірі, бо такий її розмір для останньої є непомірним, що суперечить положенням ч.4 ст.182 КПК України.

Сторона захисту просить взяти до уваги, що на утриманні ОСОБА_7 є двоє неповнолітніх дітей, які потребують, в тому числі, матеріальної підтримки, а також відсутність будь-якого доходу у ОСОБА_7 у зв`язку з її перебуванням під вартою та яка позитивно характеризується, не судима і раніше ніколи не притягувалася до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога, та психіатра.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної зі змінами та доповненнями скарги без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами та доповненнями не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, враховано норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо прийняття до уваги наданих пояснень обвинуваченої ОСОБА_7 та документів про погіршення її стану здоров`я, поданих у минулих судових засіданнях, яким судом надана оцінка разом з іншими обставинами і ризиками по справі, та те, вони не вказують на необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченій, а вказують на наявність певних хвороб у ОСОБА_7 і відповідні обстеження в умовах СІЗО. Також колегія суддів вважає вірну констатацію місцевого суду про те, що в умовах СІЗО затриманим особам повинна надаватись необхідна медична допомога у встановленому порядку, тоді як до суду не надано документів, які б свідчили про наявність підстав про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України. Дане кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Одночасно із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, розлучена, має двох неповнолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на тимчасово окупованій території АР Крим, де тривалий час також проживає її рідний брат та мати. ОСОБА_7 до взяття під варту працювала на посаді судді Якимівського районного суду Запорізької області та яка була відряджена до Звенигородського районного суду Черкаської області. Місцем народження обвинуваченої ОСОБА_7 є м.Мелітополь Запорізької області, що на даний час є тимчасово окупованою РФ територією. Крім того, ОСОБА_7 у 2022 році офіційно виїжджала за межі України.

Зазначене вище свідчить про ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_7 від суду, у тому числі шляхом залишення території України, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує в разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченій ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі та її змінах і доповненнях адвокат ОСОБА_8 посилається на те, що ч.1 ст.177 КПК України, на яку в цілому посилався суд, передбачає усі можливі ризики у кримінальному провадженні, то фактично суд в обґрунтування свого рішення покладає їх наявність у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , тоді як прокурором заявлено лише про існування одного ризику можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тобто суд вийшов за межі своїх повноважень та фактично перейняв на себе функції сторони обвинувачення.

Зазначені доводи є неприйнятними, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що в ній містяться посилання суду на положення ст.177 КПК України, при цьому судом зазначено про наявність одного ризику, а саме, переховування від суду. Про існування інших ризиків питання не вирішувалося.

Також в сторона захисту посилається на безпідставність посилань суду на існування ризику переховування обвинуваченої від суду, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 не затримувалася, а навпаки, перебуваючи у м.Черкаси отримала клопотання сторони обвинувачення про застосування щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою та через декілька днів самостійно прибула до Печерського районного суду м.Києва для розгляду цього клопотання. Такою своєю поведінкою ОСОБА_7 фактично спростувала заявлений стороною обвинувачення ризик щодо ОСОБА_7 фактично спростувала заявлений стороною обвинувачення ризик щодо можливості її переховування як від органів досудового розслідування на стадії досудового розслідування, так і суду на стадії судового розгляду.

Дані доводи є неспроможними, позаяк при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченої в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченої, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

З врахуванням вищевикладене, безпідставними є доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд оцінивши ризик переховування від суду як реальний.

Крім того, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні (продовженні) запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 Кодексу).

На думку колегії суддів, прокурором доведено наявність всіх вищезазначених обставин.

Недостатніми на думку колегії суддів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_7 є доводи її захисника про позитивні характеристик ОСОБА_7 , яка не судима та раніше ніколи не притягувалася до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, та наявність у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Крім цього, районним судом при продовженні обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано залишено без змін визначений раніше розмір застави, в разі внесення якої обвинувачену буде звільнено з-під варти, а також на думку колегії суддів, внесення застави в цій сумі може гарантувати виконання покладених на неї обов`язків, в зв`язку із чим неприйнятними є доводи захисника з приводу розміру застави.

При цьому, визначений судом розмір застави узгоджується із вимогами абз.4 ч.5 ст.182 КПК України, згідно якого, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З врахуванням чого безпідставними є доводи сторони захисту щодо визначеного судом розміру застави.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями сторони захисту з мотивів, наведених в ній, та скасування чи зміни ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 21 квітня 2024 року включно, з можливістю внесення застави у раніше визначеному розмірі залишити без змін, а апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді