ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629 /7290/ 23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1572 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.05.2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лозова Харківської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, розлученого, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , не військовозобов`язаного, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі.

Визначено залишити без змін, раніше обраний відносно ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання обвинуваченого, а саме - з 01.11.2023 року.

До вступу вироку в законну сили вирішено ОСОБА_7 залишити в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор»

Також вирішено питання щодо речових доказів та арешту майна відповідно до ст. 100, 174 КПК України.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що, 01.11.2023, приблизно о 01:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, він перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 вживав алкогольні напої, під час чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник конфлікт з ОСОБА_9 , в ході якого, у нього виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючі їх настання, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , він взяв лівою рукою зі столу в приміщенні кухні за вказаною адресою, ніж заводського виготовлення, з накладками з дерева світло - коричневого кольору, які з`єднанні заклепками з металу, в кількості 3 штук, загальною довжиною 31 см та наніс ним один удар в область грудної клітини справа, а також один удар в області голови, внаслідок чого спричинив різану рану обличчя потерпілому.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 спричинено скальповану рану щоки та колото - різане не проникаюче поранення м`яких тканин передньої поверхні грудної клітки справа з пошкодженням гілки підключичної вени, яке є тяжким тілесним ушкодженням, що небезпечне для життя в момент заподіяння, згідно пункту 2.1.3.(п) правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На зазначений вирок суду першої інстанції обвинуваченим та його захисником адвокатом ОСОБА_8 , подано апеляційні скарги.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить пом`якшити йому покарання, із застосуванням положень ст.ст.69, 69-1, 75 КК України, що на його думку, буде достатнім. В обґрунтування своїх вимог посилається на наявність обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до вимог ст.66 КК України, а саме надання ним потерпілому медичної допомоги, безпосередньо після вчинення злочину, сприяння розкриттю злочину, судовому слідству та щире каяття з приводу скоєного. Також просить врахувати, що не має судимостей, піклується про неповнолітню доньку, 2009 р.н., а також про матір, яка є пенсіонером. А тому, просить пом`якшити йому покарання, з урахуванням вищенаведеного.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить вирок стосовно ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувавши його дії зі ст.121 ч.1 КК України на ст.124 КК України, з призначенням найменш суворого покарання у відповідності з санкцією ст.124 КК України. Виключити з тексту оскаржуваного вироку посилання на аркуші 4 щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зловживання спиртними напоями, як таких, що не знайшли свого підтвердження доказами в кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, захисник зазначає, що обвинувачений під час слідства та в судовому засіданні вину свою визнавав частково та надавав пояснення, що удари ножем потерпілому наніс при перевищенні меж необхідної оборони. Також поясняв, що перебуває з потерпілим у дружніх стосунках з дитинства. 31.10.2023 року він запросив ОСОБА_9 до себе в квартиру, повідомивши, що в нього є неповна півтора літрова пляшка горілки. На кухні розпивали спиртні напої і під час цього між ними виникла словесна сварка, в ході якої, потерпілий висловлювався погано стосовно молоді, підлітків, що ОСОБА_7 сприйняв як особисту образу, так як у нього є донька підліток. Після цього вони продовжили розпивати спиртні напої, при цьому, ОСОБА_7 підрізав ножем закуску і в цей момент потерпілий завдав йому 2 удари кулаком в ніс. ОСОБА_7 миттєво відреагував, нанісши йому один удар ножем по руці, а другий по щоці. Усвідомивши, що він наніс ножові удари потерпілому, який присів, а потім лежав в спальні, ОСОБА_7 надав потерпілому медичну допомогу. На ранок повідомив про цей випадок поліцію та викликав карету швидкої допомоги, так як побачив, що стан потерпілого погіршився. Вважає, що в момент, коли ОСОБА_9 наніс удари йому обличчю, він перебував у стані необхідної оборони. З урахуванням того, що у нього в цей момент був ніж, яким він різав продукти, він інстинктивно наніс удари потерпілому.

Потерпілий в судовому засіданні підтвердив факт сварки, але причину він не пам`ятає, стверджуючи у вільних показах, що не наносив удари ОСОБА_7 , хоча, при цьому, зазначив, що не пам`ятає, що з ним сталося. На питання захисту, потерпілий повідомив, що можливо, образив ОСОБА_7 , а можливо була і бійка. Крім порізів, у нього не було інших тілесних ушкоджень.

Після огляду в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту з потерпілим, відповідаючи на питання прокурора, потерпілий не підтвердив факт нанесення ним ударів ОСОБА_7 , що свідчить про те, що він дійсно може не пам`ятати про деталі і обставини цього випадку. Незважаючи на ці покази, суд дійшов висновку, проаналізувавши наявність інших доказів, досліджених в судовому засіданні, щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, з чим сторона захисту не погоджується, оскільки вважає, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинців.

На переконання захисника, дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати, саме за ст.124 КК України, враховуючи, що ОСОБА_7 , починаючи зі стадії його затримання і до стадії судового засідання не змінював свої покази, пояснював про обставини скоєного ним до дрібниць, що надало можливість органам досудового розслідування належним чином зібрати потрібні докази.

Потерпілий, навпаки, більшу частину того, що сталося вночі 31.10.2023 року, не пам`ятає, дає покази, які частково підтверджують покази ОСОБА_7 . В судовому засіданні потерплий зазначив, що після цього випадку його відношення до обвинуваченого гарне, претензій до нього він не має, просив суд не застосовувати до обвинуваченого покарання у вигляді позбавленні волі.

Свідків і очевидців по цьому кримінальному провадженні немає, тому, з урахуванням вищенаведеного та положень ст.17 КПК України, захисник вважає що вина ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України не доведена в установленому законом порядку.

А тому, враховуючи, що згідно з ч.1 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, захисник вважає, що згідно ч.4 ст.17 КПК України, всі сумніви щодо доведеності особи, тлумачяться на користь такої особи.

Просить врахувати, що обвинувачений надав потерпілому медичну допомогу безпосередньо після вчинення злочину, має не своєму утриманні неповнолітню дитину.

Крім того, посилається на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів того, що ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності, а також щодо того, що він зловживав спиртними напоями, як про це зазначено у вироку суду. Просить виключити з тексту вироку це посилання, як не підтверджене матеріалами справи.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримала свої апеляційні вимоги, а також апеляційні вимоги обвинуваченого в повному обсязі, вважаючи обрану обвинуваченому міру покарання, надто суворою,

Обвинувачений підтримав свої апеляційні вимога та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважала вирок законним та обґрунтованим.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про розгляд справи, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за його відсутності, не надходило

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При цьому слід врахувати, що згідно зі ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вказано в ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, при постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Всі докази, які були здобуто по справі, були отримані у встановленому законом порядку, а тому є належними та допустимими і у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 саме у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнавав себе винним частково, - в частині нанесення ножових поранень, пояснивши, що удари наніс ненавмисно при перевищенні меж необхідної оборони. Зазначав, що про свої дії жалкує та готовий відшкодувати матеріальні та моральні збитки потерпілому, якщо будуть такі заявлені. Також пояснив, що 31.10.2023 року він, коли йшов з магазину, зустрів ОСОБА_9 між 71 та 72 будинком, який сказав, що у нього є неповна півтора літрова пляшка горілки, після чого він запропонував потерпілому піти до нього додому. Додому до ОСОБА_7 вони потрапили близько 22:00 години. Обвинувачений зазначив, що вдома вони сиділи на кухні, випивали з ОСОБА_9 . В ході розпивання спиртних напоїв між ними виникла словесна сварка, в ході якої потерпілий висловлювався погано в бік молодого покоління, підлітків загалом, що ОСОБА_7 сприйняв як особисту образу, оскільки й нього є донька підліток, однак сварку вони вирішили словами та продовжили пити. ОСОБА_7 пояснив, що коли вони випили близько літра горілки, він в котрий раз підрізав закуску та повернувся з ножем в лівій руці, поставити закуску на стіл, ОСОБА_9 завдав йому два удари в ніс кулаком, на що він відповів. Обвинувачений вказав, що завдав один удар ножем по руці, а другий по щоці, в глибину нанесені порізи були десь 3 см, всього ударів було два, після чого потерпілий присів. Щодо наявності більшої кількості порізів зазначив, що можливо зіскользнув ніж. На тому місці, де присів ОСОБА_9 , на ковдрі та на порозі в спальні була калюжа крові. ОСОБА_7 пояснив, що це сталося близько 01:00 години ночі. Коли він зрозумів, що завдав удари потерпілому ножем та побачив поріз на щоці та кров, він кинув ніж у раковину та надав першу медичну допомогу, а саме зрізав светр та намагався зупинити кровотечу тампоном, швидку не викликав. Обвинувачений пояснив, що коли побачив, що кров не зупиняється продезінфікував все необхідне та зашив порізи ОСОБА_9 на щоці та плечі звичайною циганською голкою та нитками для шиття. Також додав, що медичної освіти немає, однак у 2017-2018 році проходив від роботи курси надання першої медичної допомоги. ОСОБА_7 пояснив, що запропонував викликати швидку, однак потерпілий відмовився і попрохав покласти його спати. Обвинувачений відвів його до маленької кімнати та поклав спати. Обвинувачений підходив до ОСОБА_9 кожні 20 хвилин та перевіряв його стан. Після того, як потерпілого поклав спати, він прибирав кров у квартирі, бо зрозумів, що накоїв та не хотів, щоб кров бачила мати, а не тому, що бажав прибрати уліки. Крім того, обвинувачений зазначив, що светр потерпілого, тряпки, якими він витирав кров, марлю, тампони він зібрав в пакет та вийшов на двір викинув в смітник. На ранок 01.11.2023 року близько початку 06:00 ранку ОСОБА_7 розбудив ОСОБА_9 , який сказав, що з ним все нормально, однак потім сів, після чого обвинувачений зрозумів, що необхідно викликати швидку. Обвинувачений також зазначив, що оскільки руки були в крові, телефон перестав працювати та він ледь викликав швидку та попрохав їх викликати поліцію. ОСОБА_7 зазначив, що зараз вже розуміє, що перевищив межі необхідної оборони, оскільки потерпілий в руках нічого не тримав та необхідності застосування ножа не було. Також додав, що читав літературу щодо користування ножем та займався рукопашним боєм.

Проте, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, встановлені судом обставини повністю підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення з перевищенням меж необхідної оборони, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема, поясненнями самого потерпілого та іншими, дослідженими судом доказами, в їх сукупності.

Як зазначив потерпілий ОСОБА_9 під час судового розгляду, вони з обвинуваченим товаришують з 1996 року, також він знає його батька і знає, що у обвинуваченого є донька підліток, яка мешкає не з ним та до якої останній добре ставиться. 31.10.2023 року після 22:00 год. він зайшов до ОСОБА_7 додому, де вони посиділи вдвох та трішки випили, після чого між ними виникла сварка, у зв`язку з чим він не пам`ятає. Додав, що жодних ударів обвинуваченому він не наносив та його руки не були розбиті. Крім того зазначив, що не пам`ятає, що з ним сталося, пам`ятає лише, що втрачав свідомість та коли прийшов до тями бачив як обвинувачений шив його шоку, потім він знову втратив свідомість, після чого його забрала швидка. ОСОБА_9 вказав, що після вказаної події на ньому було три порізи: два на обличчі та один на плечі. Потерпілий бачив в квартирі власну кров та чому він був роздягнений не пам`ятає. Також він пояснив, що до рук ножа не брав та зазначив, що різати людей погано. Обвинуваченого та його батьків після того, як його забрала швидка, не бачив, допомоги вони жодної не надавали. Також потерпілий вказав, що спиртні напої разом з ОСОБА_7 вони вживали не часто, десь раз на рік, обвинувачений жодного разу до цього не завдав йому тілесних ушкоджень. Крім того, зазначив, що зараз відношення до обвинуваченого гарне, претензій до нього він немає, просив не застосовувати до нього покарання у вигляді позбавлення волі.

Також судом було допитано в якості свідків медичних працівників, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні 27.03.2024 року пояснила, що обвинуваченого не знає, працює молодшою медичною сестрою в екстреній медичній допомозі. Свідок зазначила, що пам`ятає, що був виклик на нічній зміні ближче до ранку, але дату та привід виклику, не пам`ятає. Вказала, що по приїзду в квартирі знаходилось два чоловіка, в стані алкогольного сп`яніння, одного з них вони шпиталізували, обличчя чоловіків не пам`ятає, бо дуже багато викликів. Щодо поранень, стану хворого нічого сказати не змогла, оскільки не є лікарем та не здійснює огляд осіб.

Свідок ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 ), у судовому засіданні 27.03.2024 року пояснила, що обвинуваченого не знає. Вказала, що працює в екстреній медичній допомозі, стаж роботи понад 10 років. Свідок зазначила, що пам`ятає, що був виклик ближче до 06:00 години ранку з приводу ножових поранень, коли вони прибули на місце та піднялись з бригадою на 7 чи 8 поверх, точно не пам`ятає, то побачили чоловіка з різаними ранами, які були зашиті чорною ниткою, що сидів на підлозі, на проході з коридору в кімнату в одних штанах, торс був оголений. Тілесні ушкодження у хворого були на правій щоці та на грудній клітині справа, різані рани. Свідок зазначила, що нею було поставлено діагноз - проникаюча рана грудної клітини, остаточний діагноз було поставлено в стаціонарі після обстеження. Поруч з ним був теж невідомий чоловік, який повідомив, що він викликав швидку. Додала, що чоловіки були в стані алкогольного сп`яніння, та обидва сказали, що обставин не пам`ятають, коли прокинулись побачили гулю у потерпілого на грудній клітині в області шва та після чого був здійснений виклик швидкої. Надали допомогу та госпіталізували хворого. Особу, яка викликала швидку, та особу хворого не пам`ятає. Чоловік, що викликав швидку за допомогою з приводу тілесних ушкоджень не звертався, допоміг знести потерпілого. Свідок пояснила, що виклик запам`ятався, бо зашиті різані рани були вперше, лікарі в ЦРБ були також здивовані. Додала, що взагалі рани не можна шити вдома, треба викликати швидку, оскільки не зрозуміло чи пошкоджені внутрішні органи, бо може бути внутрішня кровотеча, а також може бути занесена інфекція. Пояснила, що пошкодження підключичної вени може призвести до масивної крововтрати, у зв`язку з чим може настати раптова смерть.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілої та свідків, судом першої інстанції також досліджено письмові докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, зокрема:

-рапорт старшого інспектора-чергового ЧЧ СМ Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_13 щодо розгляду повідомлення(а.с.49);

-заяву ОСОБА_14 про добровільну згоду на проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.50);

-протокол огляду місця події від 01.11.2023 року з фото таблицею за участю спеціаліста та ОСОБА_7 , під час якого виявлено: ніж довжиною 31 см, ножиці металеві, моток ниток, голку з ниткою, речовину бурого кольору на лінолеумі та речовини бурого кольору у міжкімнатних дверях приміщення спальні на порозі, а також вилучено: змиви речовини бурого кольору з килиму у приміщенні коридору, ніж довжиною 31 см, ножиці металеві зі слідами РБК, моток ниток та голку з ниткою у приміщенні кухні, змиви речовини бурого кольору на лінолеумі у приміщенні спальні, змиви речовини бурого кольору з порогу міжкімнатних дверей приміщення спальні (а.с.51-61);

-протокол №70/86 від 01.11.2023 року затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення(а.с.62-64);

-матеріали, характеризуючих обвинуваченого (а.с.65-74);

-заяву ОСОБА_7 про добровільну згоду на проведення слідчого експерименту у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.75);

-протокол проведення слідчого експерименту від 01.11.2023 року з додатком за участю спеціаліста та ОСОБА_7 (а.с.76-79);

-заяву ОСОБА_7 про добровільну згоду на проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.80);

-додатковий протокол огляду місця події від 01.11.2023 року з фото таблицею за участю спеціаліста та ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено штани та футболку чорного кольору, сіра кофта(а.с.81-87);

-протокол отримання зразків для проведення експертизи від 01.11.2023 року, в ході якого було відібрано зрізи нігтів лівої та правої руки ОСОБА_7 (а.а.88);

-протокол отримання зразків для проведення експертизи від 01.11.2023 року, в ході якого було відібрано у ОСОБА_7 змиви правої, лівої руки, марлеві палички(а.а.89);

-постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 02.11.2023 року(а.с.90);

-постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.11.2023 року(а.с.91);

-квитанцію №202 про отримання на зберігання речових доказів(а.с.92);

-квитанцію №220 про отримання на зберігання речових доказів(а.с.93);

-ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2023 року про арешт майна(а.с.94);

-ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2023 року про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою(а.с.95-96);

- висновок експерта №12-14/274-ЛЗ/23 від 28.11.2023 року щодо проведення судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_9 , в якому зазначено, що згідно даним з наданої медичної документації у нього мали місце колото-різане не проникаюче поранення м`яких тканин передньої поверхні грудної клітки права з пошкодженням гілки підключичної вени, скальпована різана рана правої щоки наслідком загоєння яких в теперішній час є рубці, і які утворилися внаслідок ударної або ударно-ковзної дії гострого предмету який мав колючо-ріжучі властивості і яким міг бути і клинок ножа наданий на експертизу, незадовго до моменту надходження потерпілого до лікувального закладу, можливо в строк та за обставин вказаних в настановній частині постанови та потерпілим. Виключено утворення комплексу вищевказаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти зросту як з наданням так і без такого тілу прискорення. Показання які дав підозрюваний ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту від 01.11.2023 року в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу спричинення, механізму утворення та локалізації у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. За ступенем тяжкості колото-різане не проникаюче поранення м`яких тканин передньої поверхні грудної клітки справа з пошкодженням гілки підключичної вени це ТЯЖКЕ тілесне ушкодження, що небезпечне для життя, згідно пункту 2.1.3. (п) правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р; різані рани це ЛЕГКІ тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно до пункту 2.33 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року (а.с.97-98);

-копію медичної картки ОСОБА_9 (а.с.99-109);

-висновок експерта №12-14/297-ЛЗ/23 від 29.11.2023 року щодо проведення додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , в якому показання, які дав, та відобразив в ході проведення відео фіксації слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 від 11.11.2023 року в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу спричинення та механізму утворення у нього колото-різаного не проникаючого поранення м`яких тканин передньої поверхні грудної клітки справа з пошкодженням гілки підключичної вени, але в своїх показаннях потерпілий не відображає спосіб спричинення та механізм утворення у останнього двох різаних ран на правій щоці(а.с.110-11);

-висновок експерта №12-14/264-ЛЗ/23 від 04.11.2023 року щодо проведення судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_7 , в якому вказано, що в ході судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлена різана рана на долонній поверхні нігтьової фаланги другого пальця лівої кисті, яка утворилася від ріжучої дії предмету, що мав гострий край, яким міг бути клинок ножа і могла утворитися в строк і при обставинах, вказаних потерпілим і постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості вищевказана різана рана пальця кисті - це ЛЕГКЕ тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). Різана рана на пальці кисті у гр-на ОСОБА_7 не могла утворитися в результаті його падіння з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення чи без такого Різана рана на пальці кисті у гр-на ОСОБА_7 могла утворитися в результаті нанесення ним удару ножем (при зіскакуванні пальців з рукояття ножа на клинок)(а.с.112).

-заяву ОСОБА_7 про добровільну згоду на проведення слідчого експерименту у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.75);

-протокол отримання зразків ОСОБА_9 для проведення експертизи від 06.11.2023 року(а.с.117);

-відповідь КНП Лозівське ТМО №1577 від 01.11.2023 року, відповідно до якої громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться в хірургічному відділенні стаціонару № 1 з 01.11.2023 р. з діагнозом: Ножове поранення передньої стінки грудної клітини праворуч. Травма гілки підключичної вени праворуч, скальнова рана обличчя. Алкогольне сп`яніння (клінічно)(а.с.118);

-протокол отримання зразків ОСОБА_7 для проведення експертизи від 06.11.2023 року (а.с.119);

- супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №15-12/№792-ДМ/Ц/2023 р. від 22.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що в результаті проведення судово-медичної експертизи котушки ниток та голки з ниткою, вилучених при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_3 , знайдені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлені антигени А,В, Н та ізогемаглютиніни анти-А, анти-в. Таким чином, враховуючи групові характеристики осіб, які проходять по справі та конкретні обставини її, можна припустити змішення крові від особи з групою крові AB(IV) з супутнім антигеном н, яким може бути підозрюваний ОСОБА_7 та особи з груповою належністю крові О(І). з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_9 (а.с.120-125);

- супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №14/2488-Дм/23 від 17.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що кров ОСОБА_9 , 1989 р.н., належить до групи О з Ізо гемаглютинінами анти-А та анти-В. На фрагменті гігієнічної палички зі змивом з поверхні килима в спальній кімнаті (об`єкт №l), вилученим в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлено антиген Н. Таким чином можна вважати, що дана кров належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А анти-В, і походження від потерпілого ОСОБА_9 , не виключається(а.с.126-128);

- супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №14/2489-Дм/23 від 17.10.2023 року з додатком, в якому вказано, що групова належність крові ОСОБА_9 , 1989 р.н. - Оз ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. На змиві з лінолеуму (об`єкт №l), вилученого зі спальної кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , знайдена кров людини, в якій виявлено антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров на цьому об`єкті належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_9 , 1989 року народження, не виключається(а.с.130-131);

- супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №15-12/807-Дм/Ц/2023 від 20.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що групова належність крові підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - АВ (ІV)(а.с.132-135);

- супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №15-12/№791-Дм/Ц/2023 від 22.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що в результаті проведення судово-медичної експертизи зрізів нігтьових пластин з пальців обох рук підозрюваного ОСОБА_7 , встановлено наступне: в піднігтьовому вмісті лівої руки виявлені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлені антигени А, В та Н. Що стосується клітинного вмісту, то його походження найбільш ймовірно за рахунок власного нігтьового ложа. Таким чином, враховуючи результати досліджень, а також відсутність в препаратах клітин травматичного епітелію, дає можливість вважати, що походження слідів крові, в даному об`єкті можливо від особи з груповою належністю крові АВ(IV) з супутнім антигеном Н, яким і являється сам підозрюваний ОСОБА_7 . Однак, антиген Н характерний і для крові групи О(I) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Отже, не можна виключити домішку слідів крові від людини з груповою належністю О(I) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-B, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 , при наявності у нього зовнішньої кровотечі на момент одержання травми; в піднігтьовому вмісту правої руки слідів крові та клітин чужорідного епітелію, не знайдено(а.с.136-142);

-супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №14/2490-Дм/23 від 17.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що кров ОСОБА_9 , 1989 р.н., належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В. В змиві з лівої руки (об`єкт №2) підозрюваного ОСОБА_7 , знайдена кров людини, в якій виявлено антиген Н. Таким чином, можна вважати, що дана кров належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, і походження від потерпілого ОСОБА_9 , не виключається. В змиві з правої руки (об`єкт №1) підозрюваного ОСОБА_7 , наявність крові не встановлена(а.с.146-148);

-супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №14/2487-Дм/23 від 11.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що дослідженням доставленого зразку крові на марлі потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлена група О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В(а.с.149-151);

- супровідним листом ХОБСМЕ з висновком експерта №15-12/№793-ДМ/Ц/2023 від 22.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що в результаті проведення судово-медичної експертизи кухонного ножа, вилученого при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_3 , знайдені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлені антигени А,В, ОСОБА_15 . Отже, можна припустити походження слідів крові від особи з груповою належністю AB(IV) з супутнім антигеном Н, яким і являється сам підозрюваний ОСОБА_7 , якщо на момент скоєння злочину у нього була травма, яка супроводжувалася зовнішньою кровотечою. Однак, антиген Н характерний і для крові групи О(I) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень, групові характеристики осіб, які проходять по справі та конкретні обставини її, не можна виключити домішку слідів крові від людини з груповою належністю О(I) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 (а.с.152-157);

-супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №14/2492-Дм/23 від 24.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що кров ОСОБА_9 , 1989 р.н., належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В. На футболці (об`єкт №1), яка належить підозрюваному ОСОБА_7 , знайдена кров людини, в якій виявлено антиген Н. Таким чином, можна вважати, що дана кров належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, і походження від потерпілого ОСОБА_9 , не виключається(а.с.158-160);

-супровідний лист ХОБСМЕ з висновком експерта №14/2493-Дм/23 від 24.11.2023 року з додатком, в якому вказано, що кров ОСОБА_9 , 1989 р.н., належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В. На джинсових брюках (об`єкти №№1,2), які належать підозрюваному ОСОБА_7 , знайдена кров людини, в якій виявлено антиген Н. Таким чином, можна вважати, що дана кров належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, і походження від потерпілого ОСОБА_9 , не виключається(а.с.161-163);

-протокол проведення слідчого експерименту від 11.11.2023 року з додатком за участю потерпілого ОСОБА_9 (а.с.76-79).

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що твердження обвинуваченого та сторони захисту щодо перевищення обвинуваченим меж необхідної оборони, не знайшло свого підтвердження при судовому розгляді під час допиту потерпілого та в матеріалах справи, а також спростовується відсутністю тілесних ушкоджень у обвинуваченого, що свідчить про відсутність реальної загрози його життю та здоров`ю.

При цьому, судом було враховано висновків колегії суддів Другої судової палати ККС ВС, наведених в постанові від 05.12.2023 у справі №125/2136/20, а також характер небезпеки, що загрожувала обвинуваченому та обставини, які могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: раптовість нападу, неготовність до його відбиття, фізичні дані обвинуваченого та потерпілого.

Разом з тим, суд вважав, що посилання захисту на те, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий, не є підставою для виправдання дій обвинуваченого, а тому, вважав обґрунтованою кваліфікацію дій обвинуваченого саме за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, оскільки вони знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачав.

Досліджені судом докази, на думку колегії суддів, є належними та допустимими, логічними та послідовними, будь-яких процесуальних порушень при їх збиранні, дослідженні та оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні злочину умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, колегія суддів не вбачає.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.124 КК України, а саме, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, з огляду на обставини справи, встановлені в судовому засіданні і на те, що в діях обвинуваченого не було необхідної оборони, саме в розумінні, яке входить до гіпотези ст. 124 КК України, відповідно, не може бути і перевищення її меж,

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони ? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

А отже, враховуючи обставини справи, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого, а також пояснення обвинуваченого, який зазначив, що вдарив ножем потерпілого, у відповідь на його улари кулаком в ніс, то з боку потерпілого не вбачається реальної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого. Крім того, у тій ситуації, що сталася, не було таких посягань з боку потерпілого до обвинуваченого, які би давали йому підстави для нанесення декількох ударів ножем потерпілого. Тим більше, відсутність реальної загрози з боку потерпілого підтверджує і той факт, що у нього відсутні будь-які інші поранення або тілесні ушкодження, крім тих, які настали внаслідок ударів ножем обвинуваченим, які б свідчили про нанесення ним обвинуваченому ударів. У обвинуваченого, також не виявлено тілесних ушкоджень, які б свідчили про спричинення йому потерпілим будь-яких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку проведеної судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_7 №12-14/264-ЛЗ/23 від 04.11.2023 року, вбачається, що у обвинуваченого виявлена різана рана на долонній поверхні нігтьової фаланги другого пальця лівої кисті, яка утворилася від ріжучої дії предмету, що мав гострий край, яким міг бути клинок ножа і могла утворитися в строк і при обставинах, вказаних потерпілим і постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості вищевказана різана рана пальця кисті - це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року).

При цьому, експертом зазначено, що різана рана на пальці кисті у гр-на ОСОБА_7 не могла утворитися в результаті його падіння з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення чи без такого Різана рана на пальці кисті у гр-на ОСОБА_7 могла утворитися в результаті нанесення ним удару ножем (при зіскакуванні пальців з рукояття ножа на клинок) (а.с.112).

Судом першої інстанції не встановлено об`єктивних обставин, які б були підставою, вважати, що умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому вчинене обвинуваченим при перевищенні меж необхідної оборони і посилання обвинуваченого ґрунтуються виключно на його поясненнях, що з боку потерпілого мали місце протиправні дії, тоді як згідно з частинами 1-3 статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Враховуючи характер дій обвинуваченого, а також його показання, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції, факт нанесення обвинуваченим потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень є доведеним, беручи до уваги досліджені судом першої інстанції докази, в їх сукупності та приймаючи до уваги обставини вчиненого діяння, з яких вбачається, щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема, одного удару ножем в область грудної клітини справа та одного удару в області голови, які були спричинені саме внаслідок дій обвинуваченого. Таким чином, вбачається причинний зв`язок між зазначеним діями обвинуваченого та наслідками, зокрема, отриманими потерпілим внаслідок дій обвинуваченого тяжкими тілесними ушкодженнями, оскільки внаслідок таких дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 спричинено скальповану рану щоки та колото - різане не проникаюче поранення м`яких тканин передньої поверхні грудної клітки справа з пошкодженням гілки підключичної вени, яке є тяжким тілесним ушкодженням, що небезпечне для життя в момент заподіяння, згідно пункту 2.1.3.(п) правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, необхідно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

А тому, проаналізувавши всі обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку умисел обвинуваченого був прямо спрямований на спричинення будь якого тілесного ушкодження потерпілому, а саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що підтверджується висновком судово медичної експертизи.

В контексті конкретних обставин, підстави сумніватися у правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України відсутні. При цьому слід зазначити, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, враховуючи свою фізичну перевагу над потерпілим та наявність у нього такого знаряддя, як ніж, та передбачав можливість їх настання, але легковажно розраховував на відвернення такого наслідку або ж не передбачав його настання.

Обираючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, також обґрунтовано послався на обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченого, зокрема, відповідно до ст. 66 КК України суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, а як обтяжуючу покарання обставину, - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, було враховано висновок, викладений в досудовій доповіді Лозівського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 20.02.2024 року, відповідно до якого, ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є середнім, ризик небезпеки для суспільства високий, ризик шкоди життю і здоров`ю оцінюється як високий.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченим законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Враховуючи санкцію ч.1 ст.121 КК України, колегія суддів вважає, що обране судом першої інстанції покарання, у виді позбавлення волі строком на 5 років та 6 місяців, яке прирівняне до мінімальної межі, передбаченої санкцією даної статті, в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги та відомості стосовно наявності у обвинуваченого неповнолітньої дитини, відсутність судимості та надання потерпілому медичної допомоги одразу після вчинення злочину, були враховані судом при ухваленні вироку.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не вбачає, внаслідок чого вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.05.2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3