ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/4079/23

Провадження № 11-кп/4820/384/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року у кримінальному провадженні №0000655, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 186 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 186 КК України, та з урахуванням частини 3 статті 68 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 25 березня 2024 року, зарахувавши в цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2023 року по 24 березня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 4780 гривень процесуальних витрат за проведення експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року на вилучене 20 березня 2023 року в ході огляду місця події та в ході затримання ОСОБА_6 під час його особистого обшуку майно, скасовано.

Питання речових доказів вирішено у порядку статті 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про дію воєнного стану на всій території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, 20 жовтня 2023 року близько 17 години 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території домогосподарства АДРЕСА_2 , під час розпивання спиртних напоїв із потерпілим ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, наніс два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у правій навколоочній ділянці, на слизовій оболонці верхньої губи посередині, тим самим застосував до потерпілого фізичне насильство, яке в момент заподіяння не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, після чого різким ривком обох рук умисно, відкрито, повторно викрав з рук ОСОБА_8 чоловічу наплічну сумку (барсетку) чорного кольору з написом «POLO CSN» вартістю 416 грн 67 коп., в якій знаходився гаманець марки «BRETTON» чорного кольору вартістю 357 грн з вмістом грошових коштів в сумі 51 грн, а також грошові кошти іноземної валюти, а саме: 6 доларів США, що станом на 20 жовтня 2023 року еквівалентно 219 грн, та 10 англійських фунтів, що станом на 20 жовтня 2023 року еквівалентно 443 грн 75 коп. Намагаючись завершити реалізацію свого злочинного умислу щодо заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 почав тікати з місця події разом із викраденим майном, вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак не закінчив реалізацію свого злочинного умислу з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим ОСОБА_8 неподалік місця вчинення злочину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із вироком суду, захисник обвинуваченого просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення вини особи.

Сторона захисту наголошує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та є хибними, оскільки зроблені без належного аналізу досліджених доказів.

Потерпілий ОСОБА_8 у своїх показаннях вказував, що він діставав грошові кошти з кишені свого одягу, а не з сумки, як це у вироку зазначив суд. Покази потерпілого та обвинуваченого щодо цього є аналогічними, оскільки ОСОБА_6 також зазначав, що ОСОБА_8 виніс сумку з веранди будинку, продемонстрував документи та відніс її назад.

Решта доказів у справі ґрунтуються лише на показаннях потерпілого. Показання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мають доказового значення, адже вони не були очевидцями події, а лише понятими під час затримання обвинуваченого.

Сторона обвинувачення не довела наявність корисливого мотиву у ОСОБА_6 .

Захисник наголошує, що після падіння ОСОБА_6 на землю від удару ОСОБА_8 обвинувачений втратив свідомість і опритомнів тоді, коли приїхали поліцейські. Водночас у той день була дощова погода, весь одяг ОСОБА_6 після падіння був брудний, а сумка, що висіла на плечі у ОСОБА_8 , була чиста.

Після огляду місця події та вилучення чоловічої сумки змиви та відбитки пальців рук з її поверхні не вилучалися, у ОСОБА_6 біологічні зразки також не відбиралися.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити повністю. Обвинувачений вину не визнав, заперечував щодо доведення наявними у матеріалах справи доказами його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, заяв або клопотань з приводу участі в апеляційному розгляді не надходило, поважних причин неявки не повідомив. Згідно з частиною 4 статті 405 КПК України, його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор не визнав доводи апеляційної скарги захисника, просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 186 КК України закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник оскаржує доведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та вважає, що потерпілий обмовив обвинуваченого ОСОБА_6 , тоді як суд не надав оцінки їх версії подій.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника, у тому числі і ті, що зазначені ним в апеляційній скарзі, які свого підтвердження у процесі судового розгляду не знайшли.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, зазначивши, що не викрадав сумку у потерпілого, однак не заперечував, що наніс потерпілому два удари кулаком в обличчя, вважає, що потерпілий його обмовив через те, що між ними виник конфлікт і він вдарив потерпілого, за іншою версією через те, що потерпілий його вдарив, від чого ОСОБА_6 , втратив свідомість, тому, щоб не відповідати за наслідки, потерпілий його обмовив у відкритому викраденні майна.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, є обґрунтованими та підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, достатніх, допустимих і достовірних доказів.

На обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції проаналізував показання самого обвинуваченого, який винуватість у пред`явленому обвинуваченні не визнав, при цьому не заперечував, що дійсно наніс потерпілому два удари кулаком в обличчя через конфлікт, показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які були понятими під час затримання ОСОБА_6 , протоколи слідчих дій, висновок судово-медичної експертизи №94 від 23 жовтня 2023 рокущодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 , висновки товарознавчих експертиз №СЕ-19/123-23/11350-ТВ та №СЕ-19/123-23/11384-ТВ від 30 жовтня 2023 року, висновки судово-технічних експертиз документів №СЕ-19/123-23/11327-ДД від 31 жовтня 2023 року, № СЕ-19/123-23/11548-ДД від 08 листопада 2023 року, №СЕ-19/123-23/11547-ДД від 03 листопада 2023 рокута інші письмові докази.

Судом обґрунтовано покладено в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_8 , який показав, що 20 жовтня 2023 року він за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 біля будинку під навісом разом зі знайомим ОСОБА_12 вживали спиртні напої. Біля 11 години до них приєднався ОСОБА_6 , з яким він познайомився того дня, вони продовжили вживати спиртні напої втрьох. Він давав ОСОБА_6 гроші, першого разу 200 грн., другого 500 грн., той ходив у магазин за продуктами, напоями, цигарками. Коли ОСОБА_6 другий раз повернувся з магазину, то ОСОБА_13 вже пішов додому, і вони залишились вдвох. У ході розмови ОСОБА_6 почав висловлювати сумніви щодо того, що ОСОБА_8 є пенсіонером та учасником АТО, тому останній дістав з сумки (барсетки) відповідні посвідчення та демонстрував їх ОСОБА_6 , при цьому він повідомляв ОСОБА_6 , що у цій барсетці знаходиться все його життя. Після цього всі документи він склав назад у барсетку та поклав її собі під руку. У цей момент ОСОБА_6 , який сидів навпроти нього, раптово, без будь-якої причини, наніс йому два удари кулаком правої руки в обличчя, він закрив обличчя руками та відчув, як ОСОБА_6 вирвав у нього з-під руки барсетку і побіг з нею до хвіртки. Він одразу ж піднявся та побіг за ОСОБА_6 , наздогнав його у садку, пихнув у спину і той впав на землю. ОСОБА_8 відібрав у ОСОБА_6 свою барсетку та викликав поліцію. Він утримував ОСОБА_6 на землі поки не приїхала поліція, щоб той не втік. ОСОБА_8 пояснив, що на момент приїзду поліцейських барсетка була у нього, бо він її відібрав у ОСОБА_6 . На момент викрадення в барсетці були документи, гаманець, грошові кошти: 1 долар США, 5 доларів США, 10 англійських фунтів, 1 гривня та 50 гривень, які для ОСОБА_8 є талісманами. Потерпілий вказав, що жодної конфліктної ситуації між ним і ОСОБА_6 перед вчиненням злочину не було.

Свої покази потерпілий підтвердив в ході слідчого експерименту 05.12.2023 року за його участю, всі деталі якого зафіксовано на відеозапис.

В ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 на місці події в присутності двох понятих, за участю статиста відтворив обставини вчиненого стосовно нього злочину, показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 - двох ударів в обличчя, вказав на місце під рукою статиста, де знаходилась барсетка, як ОСОБА_6 вирвав барсетку, маршрут, куди він побіг із барсеткою, а також місце, де він наздогнав ОСОБА_6 , як він пихнув його рукою у спину, місце, де ОСОБА_6 впав, як він відібрав у ОСОБА_6 свою барсетку, викликав поліцію та утримував його до приїзду поліцейських (а/п 196-201).

Показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, в тому числі з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які були понятими під час затримання ОСОБА_6 , та повідомили, що по їх приїзду ОСОБА_6 лежав на землі в кайданках, біля нього знаходився потерпілий ОСОБА_8 , у якого на плечі була чоловіча берсетка чорного кольору. Потерпілий був у крові. ОСОБА_8 пояснював, що він з ОСОБА_6 вживали алкогольні напої, після чого останній його вдарив, вирвав у нього з рук барсетку, у якій були документи і гроші, та почав тікати, потерпілий його наздогнав, повалив на землю та відібрав барсетку; висновком судово-медичної експертизи №94 від 23 жовтня 2023 року, відповідно до якого наявні у ОСОБА_8 тілесні ушкодження виникли від як мінімум двох дій ударів тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки рук сторонньої особи або їм подібні предмети, які могли виникнути в строк та за обставин, зазначених у постанові про призначення експертизи та вказаних ОСОБА_8 , та іншими письмовими доказами, яким судом надана належна правова оцінка в їх сукупності.

З протоколу огляду предметів від 20 жовтня 2023 року та фототаблиці до нього, вбачається, що 20 жовтня 2023 року потерпілий ОСОБА_8 на території домоволодіння АДРЕСА_2 добровільно видав працівникам поліції належну йому чоловічу сумку чорного кольору із написом «POLO CSN», яку у нього викрав ОСОБА_6 , де знаходилось наступне майно: чоловічий гаманець марки «BRETTON» чорного кольору із вмістом грошових купюр номіналом 1 гривня серії « НОМЕР_1 », 50 гривень серії «ФИ 8102175», 1 долар США серії «І 90069397 А», 5 доларів США серії «ML 37421291 А», 10 англійських фунтів серії « НОМЕР_2 », а також документи: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , посвідчення ветерана військової служби на ім`я ОСОБА_8 .

Отже, показання потерпілого ОСОБА_8 є послідовними, узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом і повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не викрадав сумку у потерпілого, а потерпілий його обмовив.

Натомість, показання обвинуваченого ОСОБА_6 в тій частині, що він не викрадав сумку у потерпілого і той його обмовив, є непослідовними в частині причин обмови, спершу він наполягав, що через конфлікт який між ними виник, він вдарив потерпілого, тому він його обмовляє, потім він змінив свою версію подій та зазначив, що потерпілий його вдарив, від чого ОСОБА_6 втратив свідомість, тому, щоб не відповідати за наслідки, потерпілий його обмовив у відкритому викраденні майна. Судом така позиція обвинуваченого розцінена як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за відкрите викрадення майна, з чим погоджується і колегія суддів.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , а також допустимість, належність і достатність зібраних доказів. Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються дослідженими доказами.

Згідно зі статтею 85 КК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Стаття 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналіз судової практики свідчить, що доказування тих чи інших обставин кримінального правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою (постанова Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19).

Надані у судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_8 повністю узгоджуються та підтверджуються обставинами, встановленими під час слідчого експерименту.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду підтвердив, що обидва рази, коли він давав кошти обвинуваченому, то він їх діставав зі своєї сумки, яка була біля нього. Потім він діставав із сумки пенсійне посвідчення та посвідчення ветерана АТО, демонстрував їх ОСОБА_6 , та при цьому він повідомляв ОСОБА_6 , що у цій барсетці знаходиться все його життя. Після цього всі документи він склав назад у барсетку та поклав її собі під руку. У цей момент ОСОБА_6 , який сидів навпроти нього, раптово без будь-якої причини наніс йому два удари кулаком правої руки в обличчя, він закрив обличчя руками та відчув, як ОСОБА_6 вирвав у нього з-під руки барсетку і побіг з нею до хвіртки.

Твердження захисника щодо того, що потерпілий під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_6 діставав гроші з кишень свого одягу, а не з сумки, а також, що ОСОБА_8 після демонстрації обвинуваченому документів, що знаходилися в сумці, відніс її назад до веранди будинку, є голослівними й не підтверджуються зібраними та дослідженими судом першої інстанції доказами. Інших підтверджень зі сторони захисту до апеляційного суду не надано.

Так само неспроможними, на переконання колегії суддів, є доводи сторони захисту, що нібито ОСОБА_6 після падіння на землю втратив свідомість, а потерпілий ОСОБА_8 , у свою чергу, побоюючись, що завдав здоров`ю обвинуваченого шкоди, повідомив правоохоронні органи про заволодіння ОСОБА_6 його чоловічою сумкою.

Так, одразу після затримання потерпілим ОСОБА_6 він зателефонував до поліції та повідомив, що 20 березня 2023 року близько 17 години по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , з яким він спільно розпивав спиртні напої, відкрито з застосуванням фізичної сили заволодів належною йому чоловічою сумкою чорного кольору з особистими речами (а/п 75-76). Утім, згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.10.2023, по приїзду поліцейських ОСОБА_6 відмовився надавати будь-які пояснення щодо обставин справи (а/п 101-104).

Відповідно до показань понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які були присутні під час затримання ОСОБА_6 , по їх приїзду ОСОБА_6 лежав на землі в кайданках, біля нього знаходився потерпілий ОСОБА_8 , у якого на плечі була чоловіча берсетка чорного кольору. Потерпілий був у крові. ОСОБА_8 пояснював, що ОСОБА_6 його вдарив, вирвав у нього з рук барсетку, у якій були документи і гроші, та почав тікати, потерпілий його наздогнав, повалив на землю та відібрав барсетку. При цьому свідок ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_6 жодних пояснень не надавав, лише кричав та лаявся, будь-яких ушкоджень на ньому не було.

Інших відомостей, які б підтверджували, що ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження, що призвели б до втрати ним свідомості, матеріали справи не містять.

Натомість, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 94 від 23 жовтня 2023 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, якими могли бути кулаки рук сторонньої особи або їм подібні предмети, які могли виникнути у строк та за обставин, зазначених у постанові про призначення експертизи та вказаних ОСОБА_8 , і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а/п 124).

Суд першої інстанції правомірно й обґрунтовано поклав в основу вироку зазначені вище показання свідків - понятих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які хоча й не були очевидцями події, однак підтвердили інші обставини справи, що мають значення, зокрема факти наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 та відсутності таких у обвинуваченого ОСОБА_6 . Підстав для визнання цих показань недопустимим доказом апеляційний суд не знаходить. До того ж суд надав їм оцінку у сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, що абсолютно відповідає одному з головних принципів оцінювання доказів - оцінювати між іншим сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, як під час розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного провадження відповідні доводи захисника щодо намагання потерпілого обмовити ОСОБА_6 у викраданні його сумки не знайшли свого підтвердження. На думку колегії суддів, у потерпілого не було мотиву обмовляти обвинуваченого у грабежі, оскільки вони в той день тільки познайомились, неприязних відносин між ними не було, тоді як доводи сторони захисту, що при затриманні потерпілий наніс удар обвинуваченому від якого він втратив свідомість на тривалий час, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Окрім того, з огляду на встановлені судом обставини справи, підтверджений механізм завдання ударів зі сторони обвинуваченого потерпілому, їх раптовість і безпідставність, перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння (випливає з встановленого факту розпивання спиртних напоїв обвинуваченим і потерпілим), колегія суддів має непереборний сумнів у можливості потерпілого моментально зорієнтуватися, схопити з собою сумку, яка за версією сторони захисту знаходилась на веранді, а не за місцем розпивання алкогольних напоїв, та бігти за обвинуваченим, після чого вдарити його й утримувати силою до приїзду працівників поліції.

Припущення сторони захисту, що потерпілий після того, як вдарив ОСОБА_6 , внаслідок чого той знепритомнів, вертався додому, щоб забрати сумку, і повернувся назад до обвинуваченого, так само не підтверджується, оскільки як вже було встановлено вище, доказів, що ОСОБА_6 знепритомнів немає, а тому потерпілий не міг його залишити самого й не утримувати до приїзду поліції.

Та обставина, що сумка потерпілого була чиста, тоді як одяг ОСОБА_6 після падіння - брудний, оскільки пройшов дощ, не спростовує зроблених судом висновків та не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_6 кримінального правопорушення у виді закінченого замаху на грабіж ОСОБА_8 .

На переконання колегії суддів, проаналізовані судом першої інстанції належні та допустимі докази у своїй сукупності, з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обставин справи, що не узгоджувалися з зібраними доказами, дозволяють встановити винуватість останнього у вчиненні закінченого замаху на грабіж ОСОБА_8 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом». Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга сторони захисту не містить.

Окрім того, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи захисника щодо відсутності та недоведеності наявності у ОСОБА_6 корисливого мотиву, як ознаки грабежу. Аналогічні доводи викладені й у апеляційній скарзі сторони захисту, та колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком повно проаналізував їх та вмотивовано визнав такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Об`єктивна сторона грабежу може бути у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна з застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж). Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.

З суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

При вчиненні грабежу винна особа діє з корисливим мотивом, спрямованим на викрадення чужого майна. Мотив і мета нерозривно поєднані. До того ж предметом грабежу є майно (чуже) предмети матеріального світу, яким притаманні специфічні ознаки фізичного, економічного та юридичного характеру, що в цілому утворюють три підгрупи: речі, гроші та цінні папери. За відсутності корисливого мотиву в діях винної особи, яка заволоділа майном, грабіж відсутній, згідно усталеної практики Верховного Суду (постанова від 06 грудня 2018 року у справі № 718/642/16-к, постанова від 28 січня 2021 року по справі №727/950/20),

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що про корисливий мотив ОСОБА_6 свідчить його обізнаність про те, що у сумці ОСОБА_8 були грошові кошти, оскільки під час їх спільного розпивання спиртних напоїв потерпілий надавав гроші ОСОБА_6 та посилав його в магазин. До того ж, ОСОБА_8 повідомляв ОСОБА_6 , що отримує велику пенсію, а також неодноразово наголошував, що у його сумці знаходиться все його життя. Такі висловлювання потерпілого могли створити у ОСОБА_6 уявлення, що у сумці знаходяться грошові кошти або якісь інші цінності.

Окрім того, самі по собі сумка та гаманець вже мають певну вартість, яка встановлена висновками проведених судово-товарознавчих експертиз. Так само кошти, що знаходилися у гаманці потерпілого відповідають банкнотам аналогічного номіналу та зразку, що знаходяться в офіційному обігу країни виробників цих банкнот, тобто мають відповідну грошову цінність (а/п 125-155).

Тоді як сам обвинувачений у своїх показаннях зазначає, що під час вживання спиртних напоїв за місцем проживання ОСОБА_8 , потерпілий двічі давав йому грошові кошти в сумі 200 грн. та 500 грн., які діставав з кишені, і він ходив в магазин за продуктами, після чого повертався, віддавав продукти, здачу і вони продовжували вживати спиртні напої. Після обіду ОСОБА_8 виніс з будинку чоловічу сумку (барсетку), витягував з неї та показував документи, які посвідчували його статус пенсіонера та учасника АТО, хвалився, що отримує пенсію у великому розмірі, що було у берсетці йому не відомо.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що у обвинуваченого виникло уявлення про наявність у потерпілого грошових коштів, які можуть знаходитися у барсетці, при цьому колегія суддів зазначає, що за наведених обставин не має значення діставав гроші потерпілий із кишені або із барсетки, коли надавав їх обвинуваченому для покупок, оскільки після демонстрації потерпілим барсетки та вихваляння про пенсію у великому розмірі, фактично відразу у обвинуваченого виник умисел та відбулося відкрите викрадення цієї барсетки.

У зв?язку з цим доводи захисника щодо того, що потерпілий заперечував цінність для нього купюр іноземної валюти не впливає на кваліфікацію діяння ОСОБА_6 , оскільки для притягнення особи до відповідальності за статтею 186 КК України важливим є встановлення саме у суб`єкта злочину наявності корисливого мотиву, бажання отримати чуже майно та усвідомлення свого посягання на чужу власність, тоді як ставлення потерпілого до цього майна не є ключовим.

Однією з загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України (стаття 22 КПК України).

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на слідчого, прокурора.

Відповідно до частин 1, 2 статті 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи ці засадничі принципи колегія суддів вважає недоречними зауваження сторони захисту щодо невідібрання стороною обвинувачення у ОСОБА_6 біологічних зразків (відбитків пальців рук), оскільки органи досудового розслідування самостійні, незалежні у своїй діяльності та користуються повною дискрецією при організації досудового розслідування та збору доказів у кримінальному провадженні. Сторона обвинувачення, як і сторона захисту, подає до суду докази, що вважає достатніми для доведення вини обвинуваченого. Зі свого боку суд, у порядку статті 94 КПК України, має оцінити за внутрішнім переконанням як кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупність на ознаки достатності та взаємозв`язку.

Частиною 2 статті 17 КПК України передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.

Згідно з усталеною та широко розповсюдженою практикою Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати з сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (справи «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року тощо).

Попри доводи сторони захисту щодо допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Так, версія сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення судом була перевірена, ця версія не знайшла підтвердження та спростовується сукупністю обставин справи, що були встановлені під час судового та апеляційного розгляду на підставі безстороннього, неупередженого та цілком повного аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом цього судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 186 КК України було вчинене, а обвинувачений ОСОБА_6 є винним у його вчиненні.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосовано правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення,істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3