Справа № 544/2818/23
пров. № 1-кп/544/38/2024
Номер рядка звіту 21
В И Р О К

іменем України

14 березня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду по вул. Ярмарковій, 17, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №0000244 від 11.09.2023, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, мещканця АДРЕСА_1 , українеця, громадянина України, освіта професійно-технічна, розлученого, маює на утриманні дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває, участі в АТО та ООС не брав, особою з інвалідністю та депутатом не є, раніше судимого:

-30.09.2020 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 (три) роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

із участю сторін кримінального провадження із боку обвинувачення: прокурорів Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_3 головного спеціаліста юридичного відділу виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и в :

06.09.2023, близько 19 год. 00 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_1 , у кухні вчинив конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході якого ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно-небезгіечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, опинившись обличчям до обличчя ОСОБА_7 почав наносити їй удари кулаком правої руки в ділянку задньої поверхні лівого плеча, лівої виличної ділянки голови, після яких ОСОБА_7 впала на підлогу, опинившись при цьому у положенні лежачи на правому боці, після чого ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 в цьому положенні один удар носком правої ноги в ділянку лівої поверхні живота та ще один удар п`ятою правої ноги в ділянку лівого кульшового суглобу, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця орбіти лівого ока, синця задньої поверхні лівого плеча та синця лівої поверхні живота, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі, підтвердивши факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , проте відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України. При призначенні покарання покладався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні просив суд врахувати пом`якшуючі обставини та призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі та застосувати до нього примусові заходи медичного характеру враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи щодо потреби у застосуванні таких заходів.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_3 головний спеціаліст юридичного відділу виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області ОСОБА_9 у судовому засіданні при призначенні покарання покладався на розсуд суду та просив враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи призначити обвинуваченому примусові заходи медичного характеру.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 її син, він уже давно такий агресивний, йому неможливо нічого сказати та нічого попросити. З ними проживає п`ятий рік без реєстрації, до цього проживав у ОСОБА_11 . Вони з чоловіком у 2011 році переїхали проживати на вул. Травневу, утекли від нього. Квартиру у якій вони усі проживали потерпіла продала, замість неї придбали меншу квартиру, де з чоловіком і проживали. ОСОБА_3 з квартири до її продажу виписали через суд і з тих пір він ніде не зареєстрований. ОСОБА_3 на той час проживав окремо. У нього було три дружини, вони його вигнали і він приїхав проживати до них, бо йому більше немає де жити, без всякої згоди і дозволу. З ним спілкувалися спокійним тоном, ніколи не сварилися, бо тільки що не так, то ОСОБА_3 хапався за ножа. Коли він проживав у Києві його були дуже побили, і з тих пір у нього почалися такі проблеми. Вийшовши з лікарні, відкрив свій магазин, деякий час усе було нормально. Народився він нормальною дитиною, відвідував школу, проходив службу в армії. Був випадок коли його побили він проживав уже тут, тоді він схопив ножа і підрізав людину за що і був засуджений. В день коли син наніс їй тілесні ушкодження, вони з ним перебували удома самі, чоловік поїхав велосипедом у м. Пирятин. ОСОБА_12 сидів вечеряв, вона мила банки, потім попросила спокійним тоном його винести із ванни відро з водою, оскільки їй заборонено лікарями піднімати тяжкого, це його дуже розлютило і він почав її бити. Удари їй наносив руками і у голову і у плече, а коли вона упала на підлогу бив її ногами, добре, що на них не було взуття. Перестав бити, коли почув, що у дворі щось стукнуло, і він подумав, що повернувся її чоловік додому, тоді він утік. Чоловік запропонував їй викликати поліцію. У лікарню потерпіла звернулася наступного дня вранці. З приводу такого стану ОСОБА_3 до лікарів вони не зверталися, останній відмовляється до них іти. Коли він іще мешкав у ОСОБА_11 йому робили МРТ та за направленням сімейного лікаря був оглянутий невропатологом та окулістом, заключення лікарів були добрі, у нього нічого не виявили, обвинувачений був здоровий. Те, що син застосовував до неї фізичну силу, це був непоодинокий випадок, іще коли вони разом проживали у м. Києві, то вона чотири рази зверталася до поліції з відповідними заявами, але вони залишалися без реагування. Кидався на неї із ножем, але при цьому порізав собі руки, то вона теж була уся у його крові. ОСОБА_3 ніде не працює і не працював, коли проживав у ОСОБА_11 трохи працював у рідного брата, у якого своя фірма, але тільки отримував якісь кошти, то зразу кудась пропадав. Зараз спиртні напої не вживає, коли вип`є, стає дуже агресивним. Був випадок, коли він пішов у магазин у с. Заріччя, там відвідувачі вживали спиртні напої, і продавчиня попередила їх щоб ОСОБА_12 не наливали, то він накинувся на неї з агресією, обзивав нецензурними словами, її захистив власник магазину та заспокоїв ОСОБА_13 , але іще цілий тиждень потому продавчиню на роботу і з роботи возив сусід, бо ОСОБА_13 стежив за нею. Потім схопивши щось у карман побіг із дому, потерпіла зателефонувала ОСОБА_14 , власнику магазину, і попередила його щоб був обережним. ОСОБА_7 боїться сина, на даний час вони проживають усі разом у будинку, але ввесь свій час ОСОБА_3 проводить у літній кухні, курить там та п`є каву. Вони з чоловіком його утримують. Щодо міри покарання просить ізолювати від суспільства, оскільки він становить загрозу всім. Терпіти вже вона більше не має можливості в силу свого віку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що з обвинувачем особисто мало знайомий, знає його, бо він висловлював деякі притенції до його продавчині, грубо висловлювався у її бік, погрожував, поводив себе агресивно та неадекватно. Потерпілу знає років два. Обвинувачений веде себе агресивно незавжди. Був свідком конфлікта ОСОБА_3 та продавчині його магазину, чув як він їй погрожував, спочатку не міг зрозуміти, що він від неї хоче, які претензії, запитав у нього, але чіткої відповіді не отримав. Деякий час після інциденту вони були трохи збентежені, бо говорити, що ОСОБА_13 трохи не у собі, має схильність до насилля, і може щось зробити. Він провів певні дії, було сповіщена охорона магазину, повідомлений дільничий інспектор, він мусив це зробити. Дана подія сталася уліку минулого року. Потерпіла покупець його магазину, її з чоловіком знає як порядних людей. Говорили, що ОСОБА_13 проявляв агресію і до інших, у тому числі і до дітей. На його думку останній трохи виявляє загозу для оточуючих, діти його трохи побоюються.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 (продавчиня) пояснила, що обвинуваченого і потерпілу знає. Зазаначила, що вона була на порозі магазину коли прийшов ОСОБА_12 , який почав до неї агресивно та погрозливо говорити, ображав її, за неї заступився власник магазину. ОСОБА_13 фізичну силу до неї не застосовував, може б це і трапилося, аби за неї не всупилися. Після цього випадку обвинувачений вечорами приходив до магазину, чекав до темна, доки вона зачинить магазин. Вона боялася, просила щоб сторонні люди забирали і підвозили її додому, хоча мешкає від магазину недалеко. Коли вона їшла з магазину додому, то ОСОБА_13 теж ішов, це тривало близько тижня. Потім власник магазину зателефонував до дільничого, з ОСОБА_13 поговорили, і останній принив так вчиняти. На її думку обвинувачений хвора людина, навіть коли він підходив до дітей, які знаходилися біля магазину, ті ішли геть. Поведінка у нього була не така як в усіх. Раніше він таким не був. Щодо подій що сталися, щодо обвинувального акту повідомила, що це було минулого року, влітку, потерпіла прийшла до магазину, показала синці, і сказала, що це її побив син. У неї були синці на обличчі, говорила, що є і на спині, у зв`язку з чим та за яких причин це сталося не повідомила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що потерпіла є його дружиню, обвинувачений це його пасинок. Зазначена подія сталася у вересні 2023 року, годин у 16. Він був у м. Пирятин, коли повернувся додому, то побачив дружину, яка сиділа на стільчику, на підлозі валялася розбита банка. У дружини обличчя і руки були у крові, на обличчі були синці. Він запитав у неї що сталося, на що вона відповіла, що її побив ОСОБА_12 , за те, що попросила винести відро з водою на вулицю. Коли повернувся додому ОСОБА_12 там не було, прийшов пізніше. Коли запитав у нього навіщо він це зробив, останній нічого не відповід, пішов у свою кімнату. Обвинувачений від себе так завжди, коли його щось просили щось зробити, чи щось на його думку не так говорили, навіть коли міняли інтонацію, то він ставав агресивним. Свідка ОСОБА_13 остерігався, при ньому дружину не чіпав. Нанести собі такі удари у наслідок падіння дружина не могла. Обвинувачений бив його дружину кулаками, а коли остання упала, то бив ногами. З потерпілою свідок одружений уже 20 років. ОСОБА_12 з ними проживає років 5, він приїхав з ОСОБА_11 , бо там його усі виглали і брат, і дружина, сказав, що він бомж, і йому немає куда іти. Поведінка у ОСОБА_12 , по відношенню до них завжди була такою, його фізичний стан також не змінився. Вони з дружиною, думали, що він трохи поживе з ними і поїде. Свідок вважає, що ОСОБА_13 хворий і потребує медичної допомоги, він хворіє давно. У ОСОБА_11 старший брат намагався його лікувати, оплачував лікування, але ОСОБА_12 ввесь час тікав із лікарні. Після даної події останній перед ними не вибачався, поводив себе наче нічого не сталося. Агресію продовжує проявляти і на даний час.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснено шляхом допиту обвинуваченого, потерпілої, свідків, дослідження доказів обвинувачення.

Так, окрім показів обвинуваченого, потерпілої, свідків, вина ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР згідно якого 11.09.2023 за заявою потерпілої ОСОБА_7 було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000244 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 65);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.09.2023, згідно якого потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що 06.09.2023 близько 19:00 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , мешканець с. Високе наніс тілесні ушкодження (а.с. 66);

- заявою ОСОБА_7 від 12.09.2023, згідно якої вона просила зулучити її у якості потерпілої до кримінального провадження №0000244 (а.с. 67);

- висновком судово медичного експерта № 266 від 19.09.2023, згідно якого у гр. ОСОБА_7 згідно огляду та медичної документації на її ім`я маються тілесні ушкодження у вигляді синця орбіти лівого ока, синця задньої поверхні лівого плеча та синця лівої поверхні живота, що утворилися від щонайменше триразової ударної дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею в ці ділянки, можливо в строк та обставинах вказаних у постанові та власне підекспертною і за ступенем тяжкості відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (пункт 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. « Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України») (а.с. 69-70);

- висновком судово медичного експерта № 267 від 19.09.2023, згідно якого на основі даних судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_7 , основуючись на даних огляду з урахуванням медичної документації на її ім`я, приймаючи до уваги попередні відомості викладені у постанові та нею власне і отримані в ході слідчого експерименту за її участю, відповідаючи на поставлене запитання експерт прийшов до наступного висновку: покази підекспертної потерпілої гр. ОСОБА_7 дані нею в ході слідчого експерименту підтверджуються судово-медичними даними, отриманими в ході експертизи, а саме, нанесенням ударів в ділянку лівої очно-вилицевої ділянки обличчя, лівого плеча та живота зліва (а.с. 71);

- довідкою лікаря нарколога Пирятинської ЦРЛ від 25.09.2003, відповідно якої ОСОБА_3 оглянутий неврологом, встановлено діагноз наслідки органічного ураження ЦНС (ДТП, ГМТ у 1996) з грубими гіперкінетичними розладами (хореоатетоз) (а.с. 80-81);

- повідомленням Лубенського РС № 3 філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області № 25/21/608-23 від 13.09.2023 відповідно якої ОСОБА_3 з 07.08.2023 перебуває на обліку, у зв`язку із засудженням 30.09.2020 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки (а.с. 92);

- висновком судово-психіатричного експерта № 539 від 06.11.2023 згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, чи недоумства, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки, а саме розладу особистості та поведінки органічного походження. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння підекспертний будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, як і не виявляв ознак недоумства. Через наявний у підекспертного психічний розлад у вигляді розладу особистості та поведінки органічного походження в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння він не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 на даний час потребує застосування примусових заходів медичного характеру (а.с. 96-104).

Також, в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого.

Таким чином, зазначені вище письмові докази (документи) підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші істотні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами кримінального провадження надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає вірною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим кримінального проступку.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує відповідальність обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває в сімейних відносинах.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого у відповідності до ст. 66 КК України є щите каяття.

Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він раніше судимий, вичинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку, ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності 30.09.2020 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності. Має постійне місце проживання, без реєстрації. Крім того, обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем.

Так, суд враховує, що під час вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_3 був обмежено осудний та потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до cт. 20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Зі змісту висновку судово-психіатричної експертизи № 539 від 06.11.2023 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, чи недоумства, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки, а саме: розладу особистості та поведінки органічного походження. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння підекспергний будь-яким хронічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, як і не виявляв ознак недоумства. Через наявний у підекспертного психічний розлад у вигляді розладу особистості та поведінки органічного походження в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння він не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 на даний час потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, наявні у ОСОБА_3 на час скоєння кримінального правопорушення психічні розлади, були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадає під дію ст. 20 КК України «обмежена осудність»).

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричних експертів № 539 від 06.11.2023, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я.

Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності 30.09.2020 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно ч. 4 цієї статті остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Пунктом г ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Відповідно до роз`яснень абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Таким чином, слід призначити ОСОБА_3 покарання, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, віку потерпілої, особи винного та конкретних обставин встановлених судом.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисника, законного представника обвинуваченого, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд визначає йому вид та розмір покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

У зв`язку з викладеним, керуючись ч. 1 ст. 71 КК України, суд приходить до висновку, що до призначеного судом ОСОБА_3 у цьому провадженні покарання слід приєднати невідбуте ним покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за попереднім вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 30.09.2020 та призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі (з розрахунку, що одному дню позбавленню волі відповідає 8 годин громадських робіт).

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 ч. 1 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливо тільки в ізоляції від суспільства та про доцільність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані його дії, у виді позбавлення волі, крім того відповідно до ст. ст. 20, 93, 94, 96 КК України, суд приймає рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Призначення такого покарання суд вважає відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням вироку, суд вважає за необхідне обрати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. 22, ст.ст. 368-371, 373, 374, 376, 503, 504 ч. 2 КПК України, ст.ст. 20, 65-67, 94, 96 КК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінаьного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднати невідбуте покарання призначене вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 30.09.2020, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 15 днів позбавлення волі (з розрахунку, що одному дню позбавленню волі відповідає 8 годин громадських робіт) (120 год./8 год. = 15 днів).

На підставі ст. ст. 20, 93, 94, 96 КК України застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді тримання під вартою. Взяти ОСОБА_3 під варту із зали суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, тобто з 14 березня 2024 року.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної силипісля закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_1