Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/1912/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження № 0001087 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вигів, Коростенського району, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 24 червня 2018 року близько 18 години керуючи технічно не справним транспортним засобом - автомобілем марки " AUDI 100", реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме гальмівна система якого не відповідала вимогам п.31.4.1(д) ПДР, який належить на праві індивідуальної власності ОСОБА_8 , в салоні якого знаходилось троє пасажирів, рухаючись зі швидкістю не менше 60...65 км/год по АДРЕСА_2 в напрямку м.Коростеня , порушив вимоги пунктів 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, введених в дію з 01.01.2002 року, і затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, в яких сказано:

п.12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

п.12.9 (б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29"Обмеження максимальної швидкості", 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил,

наближаючись до будинку № 54 вказаної вулиці, в порушенні вимог пунктів 2.3 (б), 11.1, 11.3, 13.1,12.3 вищевказаних Правил дорожнього руху України, в яких сказано:

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.11.1 Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними;

п.11.3 На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

п.13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди,

проявив неуважність до дорожніх обставин та їх змін, не стежив за дорожньою обстановкою, виявивши небезпеку для руху - малолітнього пішохода ОСОБА_9 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не врахував ширину проїзної частини дороги відповідно свого напрямку руху та безпечного інтервалу від виявленої перешкоди, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив дотичний контакт з дитячою коляскою, яку штовхав попереду себе малолітній пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вибігаючи через хвіртку з території подвір`я будинку АДРЕСА_2 , огородженого металевим парканом зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Після дотичного контакту дитячої коляски з передньою лівою частиною автомобіля "АUDI 100", реєстраційний номер НОМЕР_1 відбувся контакт з малолітнім ОСОБА_9 , який перебуваючи в вертикальному положенні був повернутий до транспортного засобу правим боком, який в подальшому впав на проїзну частину дороги отримавши при цьому тілесні ушкодження та був доставлений до реанімаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де від отриманих тілесних ушкоджень помер 29.06.2018 року.

Згідно висновку №288 від 02.10.2018 року смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння черепа та забоєм головного мозку. Також у останнього було виявлено тілесні ушкодження у виді перелому кісток склепіння черепа, розташованого по сагітальному шву від потиличної ділянки, великого потиличного виступу до переходу до лобної ділянки довжиною 13 см. без суттєвого зміщення уламків, інша половина перелому від потиличного виступу йде справа і до низу, проходить до потиличної ділянки та закінчується на межі задньої і середньої потиличної ямки не переходячи на піраміду правої скроневої кістки; крововиливу в м`які покрови голови з внутрішньої сторони в правій потиличній ділянці, розміром 6x5 см., барахноїдальних крововиливів в правій скроневій ділянці, розміром 10x6 см. невизначеної форми, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів вимог п. 12.4 , 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та його наслідками.

Діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав, оскільки хлопчик вискочив з коляскою з двору з високим парканом прямо під авто. Справа стояли 2 хлопчика, дорога в тому місці вузька, тому зробивши маневр, він міг тих хлопчаків збити. Контакту автомобіля безпосередньо з потерпілим не було, останнього зачепило коляскою. Вважає, що в даній дорожній ситуації його вини не має. Вказав, що рухався зі швидкістю 50-55 км/год. на автомобілі, який належить ОСОБА_10 , і транспортний засіб був у справному стані. Після ДТП приїздив до лікарні, однак від його допомоги родичі хлопчика відмовились.

Потерпіла ОСОБА_4 показала, що того дня збирала ягоди у лісі. Потім разом з сестрою поїхали на ринок їх продавати. Її син ОСОБА_11 залишився вдома з бабусею. Близько 18 години їй зателефонував чоловік сестри, ОСОБА_12 , який повідомив, що сина збила машина. Вона відразу поїхала до лікарні. Хтось з учасників ДТП також приїхав, пропонував гроші, однак пішов і більше не повернувся. До даного часу заподіяна шкода їй не відшкодована. Зі слів сусідки ОСОБА_13 їй відомо, що за кермом автомобіля був ОСОБА_10 , однак відразу після ДТП він помінявся місцями зі ОСОБА_14 , який сидів поряд і пересів за кермо. Вказала, що хвіртка відкривається у двір. За хвірткою відразу дорога. Дитина вибігла з коляскою і не могла бачити, що рухається автомобіль. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_15 показав, що має у своєму володінні транспортний засіб. В той день, точної дати вже не пам`ятає, він приїхав до свого гаража, поставив авто , після чого зі своїм знайомим ОСОБА_16 вирішили вжити спиртне. Після вжиття спиртного ОСОБА_16 захотів перевідати свого знайомого. Оскільки він і ОСОБА_16 вживали спиртне, тому останній зателефонував своєму товаришу ОСОБА_14 , який прийшов разом з ОСОБА_17 . ОСОБА_18 сів за кермо, він сів позаду ОСОБА_14 , ОСОБА_16 поряд зі ОСОБА_14 , а ОСОБА_17 за ОСОБА_16 . Це було близько обіднього часу, погода та покриття було сухе, авто справне, дорога вузька. Як вискочила дитина на дорогу він не бачив. Це відбулось зліва, було пошкоджено лише фару, однак в подальшому мешканці села побили всю передню частину автомобіля. Хто викликав «швидку» не пам`ятає. Однак оскільки «швидкої» довго не було, дитину поклали в авто, якійсь чоловік сів за кермо і поїхав назустріч «швидкій».

Свідок ОСОБА_19 показала, що є співмешканкою ОСОБА_20 . 24.10.2018 року разом з останнім, а також з ОСОБА_10 та ОСОБА_16 їздили в с.Купеч. За кермом авто був Шваб. В автомобілі сиділи наступним чином: Шваб за кермом, ОСОБА_16 з ним поряд, вона за ОСОБА_16 , ОСОБА_10 за Швабом. Раптово з подвір`я на дорогу вискочив хлопчик з коляскою. Коляска після удару відкинула хлопчика на узбіччя. Вона відразу викликала «швидку». В той момент як сталось зіткнення людей не було, потім почали сходитись та побили передню частину автомобіля. Зіткнення відбулось в районі лівого водійського колеса. Гальмівний шлях був, однак його довжину вона сказати не може. Подія сталась близько обіду. В той день ОСОБА_18 алкогольні напої не вживав.

Свідок ОСОБА_21 показав, що того дня перебував у гаражі, що належить ОСОБА_10 . З останнім вживали спиртне. Потім прихав ОСОБА_18 зі своєю дружиною На його прохання ОСОБА_18 повіз їх в с.Жабче. Вказав, що автомобілем керував ОСОБА_18 , він сидів поряд з ним на передньому сидінні, позаду ОСОБА_10 та жінка. Приїхавши в с.Жабче нікого там не застали, тому повертались назад. Їхали посередині дороги. Навпроти одного з дворів відчув удар та звук тормозів. Вийшовши з автомобіля бачив слід тормозів, 2 чи 3 дітей, які гуляли з іншого боку, а також як Шваб намагався допомогти потерпілому, якого помістили до салону автомобіля і повезли назустріч «швидкій».

Письмовими доказами, які було подано прокурором та досліджено безпосередньо судом в судовому засіданні є:

-витяг з ЄРДР з якого слідує, що відомості вносились на підставі заяви ОСОБА_22 25.06.2018 року з правовою кваліфікацією дій за ст.286 ч.2 КК України;

- постанови про призначення слідчих та процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні; рапорти уповноваженої особи, якими зафіксовано повідомлення про ДТП та смерть ОСОБА_9 у реанімаційному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протокол огляду місце події від 24.06.2018 року, яким зафіксовано місце події, погодні умови, локалізацію пошкоджень на транспортному засобі, напрямок руху, відомості про вид події, з фототаблицею та схемою до нього;

-посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 та Шваба;

-висновок щодо медичного освідування ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння;

-ухвали слідчого суду від 02.07.2018 року про накладення арешту на автомобіль " AUDI 100" д.н.з НОМЕР_1 та дитячу коляску;

- заява на огляд реанімаційного відділення; протокол огляду, яким зафіксовано огляд реанімаційного відділення 29.06.2018 року де настала смерть ОСОБА_9 , з фототаблецею до нього;

-заява ОСОБА_23 про залучення до участі у кримінальному провадженні як потерпілої;

- висновок СМЕ №288 від 02.10.2018 року яким встановлено наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, їх тяжкість, механізм утворення, а також причина смерті останнього, якою настала 29.06.2018 року о 21 годині 50 хвилин внаслідок закритої черепно мозкової травми, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння та забоєм головного мозку. Одночасно у висновку зазначено про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень у виді : рани по перехідній каймі верхньої губи справа, довжиною 1,5см, лінійної форми, вшитої 2 шовковими швами; перелому кісток склепіння черепа, який розташований по сагітальному шву, починається від потиличної ділянки, великого потиличного виступу, йде до переду, доходить до лобної ділянки, довжиною 13см без суттєвого зміщення уламків; інша половина перелому від потиличного виступу йде справа і низу, проходить до потиличної ділянки, та закінчується на межі задньої і середньої потиличної ямки не переходячи на піраміду правої скроневої кістки; крововиливу під м`які покриви голови з внутрішньої сторони в правій потиличній ділянці, розміром 6 x 5 см, барахноїдальних крововиливів в правій скроневій ділянці, розміром 40x6см, темно-червоного кольору визначеної форми, які утворились внаслідок дії твердих тупих предметів, можливо при обставинах вказаних в постанові та в термін ДТП , відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Також виявлено тілесні ушкодження у виді: 4 точкових садна по тильній поверхні 2 п`ясно-фалангового суглоба та міжфалангового суглоба 2 пальця правої кисті невизначеної форми, вкриті темно-червоними коринками, розташованими вище рівня шкіри; садна по нижньому краю правого наколінника, розміром 2,5x1,5см, невизначеної форми, вкрито темно- червоними коринками, розташованими вище рівня шкіри, з нашаруванням розчину діамантового зеленого; які утворились внаслідок дії твердих тупих, предметів, можливо при обставинах та в термін вказаних в постанові, мають ознаки легких тілесних ушкоджень у живої особи і в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Життя потерпілого можливо було врятувати при наданні йому своєчасної медичної допомоги;

- висновок експертизи технічного стану транспортного засобу №3/581 від 03.08.2018 року згідно якого на момент ДТП гальмівна система та ходова частина автомобіля «Аudi 100 р/н» д.н.з. НОМЕР_1 не відповідали вимогам п.31.4.1, 41.4.5(г) ПДР та знаходились в технічно працездатному стані; На момент ДТП рульове керування автомобіля знаходилось в технічно працездатному стані. В п.5 висновку зазначено, що в процесі дослідження технічного стану автомобіля «Аudi 100 р/н» д.н.з. НОМЕР_1 не встановлено яких небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП. До висновку надано ілюстративну таблицю;

-висновок трасологічної експертизи №3/580 від 02.08.2018 року яким встановлено, що при зовнішньому огляді автомобіля «Аudi 100 р/н» д.н.з. НОМЕР_1 визначена наявність трьох незалежних груп слідів і пошкоджень ударно-динамічного характеру. Перша група пошкодження, які сконцентровані в його передній лівій частині і виражені слідами згинів, тертя, вдавлювання металу, відшарування власного лакофарбового покриття; друга група-пошкодження, які сконцентровані в його передній правій частині і виражені слідами згинів, тертя. Вдавлювання металу, відшарування власного лакофарбового покриття; третя група-пошкодження, які сконцентровані в його задній правій частині . Встановити експертним шляхом механізм утворення вищеописаних пошкоджень першої, другої та третьої групи наданого на дослідження автомобіля «Аudi 100 р/н» д.н.з. НОМЕР_1 не представилось можливим. З технічної точки зору наїзд автомобіля «Аudi 100 р/н» д.н.з. НОМЕР_1 на дитячу коляску відбувся на зустрічній смузі (відносно напрямку руху автомобіля «Аudi 100 р/н» д.н.з. НОМЕР_1 ), перед (у повздовжньому напрямку) розташуванням частин фарби автомобіля (позначені на схемі під №9) та у поперечному напрямі в межах слідів гальмування автомобіля «Аudi 100 р/н» д.н.з. НОМЕР_1 , на відстані не менше 1, 2м від лівого краю проїзної частини в напрямку руху автомобіля, з ілюстративною таблицею до нього;

- постанови від 19.04.2019 року про визнання зрізів з чохлів сидінь автомобіля, запахової інформації , уламків скла освітлювальних приладів та уламків дитячої коляски речовими доказами;

-протокол проведення слідчого експерименту, який проводився за участю свідка ОСОБА_21 27.07.2018 року в ході якого останній визначив видимість в момент виїзду коляски з хвіртки, її розташування на дорозі, зі схемою та фототаблицею до нього;

- протокол слідчого експерименту, який проводився 27.07.2018 року за участю ОСОБА_6 , який перебував в статусі свідка, в ході якого останній вказав на розташування автомобіля та дитячої коляски на місці зіткнення відносно елементів проїзної частини, зі схемою та фототаблицею до нього;

- протокол проведення слідчого експерименту, який проводився 27.07.2018 року зі свідком ОСОБА_15 , в ході якого останній визначив видимість в момент виїзду коляски з хвіртки, зі схемою та фототаблицею до нього;

- висновок експертизи механізму та обставин ДТП №3/658 від 16.11.2018 року з якого слідує, що при заданому комплексі вихідних даних, швидкість руху автомобіля "АUDI-100 " н.з. НОМЕР_1 , виходячи з виявленого гальмівного шляху визначається не менш 54.3 км/год. Допустима швидкість руху автомобіля "АUDI-100" д.н.з. НОМЕР_1 на даній ділянці дороги визначається вимогами п. 12.4 Правил дорожнього руху, а саме не більше 50 км/год. У даній дорожній обстановці водієві автомобіля "АUDI-100", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 12.1; 12.3 та 12.4; Правил дорожнього руху України, зміст яких наведено в дослідницькій частині. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору в діях водія автомобіля "АUDI-100", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачається невідповідність дій технічним вимогам п. 12.4 ПДР України. Невідповідності технічним вимогам п. 12.1 та 12.3 ПДР України в діях водія автомобіля ОСОБА_6 не вбачається. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_9 не потрібно спеціальних технічних пізнань з області судової автотехніки. Провести технічні розрахунки про наявність технічної можливості у водія автомобіля "АUDI-100", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 . згідно показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_21 не представилось можливим по причині зазначеній в дослідницькій частині. Виходячи з проведених розрахунків з урахуванням показів свідка ОСОБА_15 , водій автомобіля "АUDI-100", д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 , шляхом своєчасного застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Технічна можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом застосування маневру об`їзду з моменту виникнення небезпеки для руху у даному випадку не визначалась, по причині зазначеній в дослідницькій частині. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є рух пішохода ОСОБА_9 , в напрямку смуги руху автомобіля «АUDI-100», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , в момент знаходження останнього від місця наїзду на відстані недостатньої для зупинки автомобіля, з метою запобігання наїзду.

-постанова від 27.07.2018 року про визнання вирізу з тканини з чохла водійського сидіння автомобіля «Аudi -100р/н» д.н.з. НОМЕР_1 , марлевого тампону з зразком крові ОСОБА_6 , марлевого тампону зі зразком крові ОСОБА_15 речовим доказом;

-висновок експерта №528 від 30.01.2019 року згідно якого потерпілий в момент отримання тілесних ушкоджень знаходився у вертикальній або близькій до такої пози;

-висновок №701 від 30.01.2019 року згідно якого пішохід ОСОБА_9 у момент первинного контакту з транспортним засобом ймовірніше за все знаходився у вертикальному положенні і в момент первинного контакту був повернутий до травмуючого предмету правим боком;

- протокол тимчасового вилучення документів, а саме історії хвороби Наумчука Назара за №5927;

- інформація про склад бригади «швидкої» допомоги, яка здійснювала виїзд в АДРЕСА_2 , 24.06.2018 року;

-розписка ОСОБА_15 про прийняття на зберігання автомобіля «Аudi -100р/н» д.н.з. НОМЕР_1 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.10.2019 року яким зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_24 , як особи, яка перебувала за кермом автомобіля «Аudi -100р/н» д.н.з. НОМЕР_1 в момент наїзду на ОСОБА_9 ;

- ухвала слідчого судді від 26.12.2019 року про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження до 26.12.2020 року;

- висновок експертизи механізму та обставин ДТП №3/1268 від 24.12.2019 року з якого слідує, що в дорожній обстановці в якій неповнолітні пішоходи ОСОБА_25 та ОСОБА_26 знаходяться на правому узбіччі, водій автомобіля «АUDI-100» ОСОБА_6 міг рухатися зі застосуванням збільшеного бокового інтервалу якомога лівіше, по причині вказаній в дослідницькій частині. З моменту виходу зі створу хвіртки малолітнього пішохода ОСОБА_9 , водій автомобіля «АUDI-100» ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду шляхом своєчасного, термінового гальмування, при умові руху зі швидкістю 60...65 км/год, та міг як мати, так і не мати таку можливість при умові руху зі швидкістю 50 км/год. (відповідний висновок можливості виходу пішохода із небезпечної зони).З моменту виїзду зі створу хвіртки коляски, водій автомобіля «АUDI-100» ОСОБА_6 міг як мати, так і не мати технічну можливість уникнути наїзду шляхом своєчасного, термінового гальмування при умові руху зі швидкістю 50...60...65 км/год. . Відстань від створу хвіртки, та до лівого габариту автомобіля «АUDI-100»(при умові руху найбільш правіше до краю дороги) становить - 4,1 м., що може характеризувати мінімальну відстань, яку би подолав пішохід до місця наїзду. З моменту виникнення небезпеки для руху водій автомобіля «АUDI-100» ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом термінового гальмування, при гіпотетичних умовах руху автомобіля якомога правіше до краю дороги, та при швидкості 50 км/год. Також необхідно зазначити, що в даній дорожній обстановці не встановлено підстав, які заважали водію автомобіля "АUDI-100" ОСОБА_6 об`їжджати малолітніх пішоходів ОСОБА_25 та ОСОБА_26 якомога лівіше. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «АUDI-100» ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами п. 11.1, 11.3, 13.1, 12.3, 12.4. Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 12.4 ПДР України. Невідповідностей дій водія вимогам п. 11.1, 11.3, 13.1 ПДР - не вбачається. При умовах вказаних в дослідницькій частині дії водія ОСОБА_6 могли не відповідати вимогам п. 12.3 ПДР (в частині не своєчасного застосування гальмування, варіант №3, таблиця 2). В даній дорожній ситуації малолітній пішохід ОСОБА_9 (його опікуни) повинні були керуватися вимогами п. 4.14 а, б, в, ПДР України. З технічної точки зору дії пішохода ОСОБА_9 (його опікунів) не відповідали зазначеним вимогам ПДР України. З технічної точки зору вихід на проїзну частину малолітнього пішохода ОСОБА_9 створили небезпечну /аварійну ситуацію для водія автомобіля «Аudi -100р/н» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 дії якого в свою чергу не відповідали вимогам п.12.4 ПДР України, що також може знаходитись в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП .

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.02.2020 року, який проводився за участю неповнолітнього ОСОБА_26 в с.Жабче Коростенського району в ході якого останній вказав на місце де він перебував коли неповнолітній ОСОБА_9 перетинав проїзну частину з дитячою коляскою, зі схемою та фототаблицею до нього;

-висновок експертизи механізму та обставин ДТП №11/2-165 від 11.03.2020 року згідно якого в даній дорожній ситуації (при заданому комплексі вихідних даних), водій автомобіля «Аudi-100 « н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , рухаючись із фактичною швидкістю 60...65км/год. - не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом своєчасного застосування термінового гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, та мав би таку можливість за умови руху зі допустимою швидкістю 50 км/год, визначеною вимогами п. 12.4 та 12.9 ( б) Правил дорожнього руху.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Аudi-100» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами п. 11.1, 11.3, 13.1, 12.3, 12.4. Правил дорожнього руху України, згідно яких з технічної точки зору, обрана водієм ОСОБА_6 швидкість руху керованого ним автомобіля "Аudi-100" н.з. НОМЕР_2 км/год - не відповідала вимогам п. 12.4 та 12.9 б), що свою чергу (перевищення швидкості руху), відповідно до результатів проведеного дослідження попереднього питання - знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації вихід на проїзну частину малолітнього пішохода ОСОБА_9 створив небезпечну дорожню обстановку для водія автомобіля "Аudi-100" ОСОБА_6 , дії якого в свою чергу не відповідали вимогам п. 12.4 ПДР України та знаходяться в причинному зв`язку із виникненням наведеної дорожньо-транспортної пригоди;

-повідомлення про підозру від 31.03.2020 року за ст.286 ч.2 КК України;

- висновок додаткової експертизи механізму та обставин ДТП №11/2-331 від 21.04.2020 року згідно якого з технічної точки зору, в даній дорожній ситуації вихід на проїзну частину малолітнього пішохода ОСОБА_9 створив небезпечну дорожню обстановку для водія автомобіля «Аudi-100» ОСОБА_6 , дії якого в свою чергу не відповідали вимогам п. 12.4. ПДР України та знаходяться в причинному зв`язку із виникненням наведеної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній ситуації (при заданому комплексі вихідних даних), водій автомобіля «Аudi-100» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , рухаючись із фактичною швидкістю 60...65км/год. - не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом своєчасного застосування термінового гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, та мав би таку можливість за умови руху зі допустимою швидкістю 50 км/год, визначеною вимогами п. 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Аudi-100» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами п. 11.1, 11.3, 13.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких: з технічної точки зору, обрана водієм ОСОБА_6 швидкість руху керованого ним автомобіля «Аudi-100» н.з. НОМЕР_3 /год - не відповідала вимогам п. 12.4 та 12.9 б), що свою чергу (перевищення швидкості руху), відповідно до результатів проведеного дослідження попереднього питання - знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації вихід на проїзну частину малолітнього пішохода ОСОБА_9 створив небезпечну дорожню обстановку для водія автомобіля «Аudi-100» ОСОБА_6 , дії якого в свою чергу не відповідали вимогам п. 12.4. ПДР України та знаходяться в причинному зв`язку із виникненням наведеної дорожньо-транспортної пригоди;

-протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.04.2020 року.

Сторона захисту з приводу належності та допустимості досліджених матеріалів кримінального зазначила, що вважає зібрані докази недопустимими оскільки органом досудового розслідування було порушено строк досудового розслідування. В обґрунтування своєї позиції захисник ОСОБА_7 зазначив, що відомості до ЄРДР було внесено 25.06.2018 року, повідомлення про підозру було вручено 31.03.2020 року, при цьому стаття 219 КПК України вказує на те, що строк досудового розслідування у даній категорії правопорушень становить 18 місяців, а стаття 115 КПК України визначає, що строки, встановлені цим кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Отже, в даному випадку строк обчислюється місяцями і закінчується у відповідне число останнього місяця, виходячи з чого строк досудового розслідування закінчився 25.12.2019 року. Крім того, у обвинувальному акті та повідомленій підозрі зазначено, що подія, в якій обвинувачують ОСОБА_6 , сталась 24.06.2019 року, проте відомості внесено до ЄРДР 25.06.2018 року щодо події, яка мала місце 24.06.2018 року, що вказує на не встановлення стороною обвинувачення часу вчинення кримінального правопорушення, що є обставиною, яка підлягає доказуванню згідно ст.91 КПК України. ОСОБА_6 обвинувачується за ч.2 ст.286 КК України, яка відсилає до ПДР. У обвинувальному акті ОСОБА_6 інкримінується порушення п.12.4 (б) ПДР, що знаходиться у причинному зв`язку з наслідками ДТП, однак такого пункту в зазначених Правилах не існує (є п.12.4). Прокурор своїм правом не скористався та протиріччя не усунув. Вважає, що ОСОБА_6 має бути виправданий за пред`явленим обвинуваченням.

Прокурор та представник потерпілої сторони, адвокат ОСОБА_5 , проти заяви сторони захисту щодо порушення строків досудового розслідування заперечили, зазначивши, що строк досудового розслідування у кримінальному провадження не пропущено. Строк досудового розслідування був продовжений слідчим суддею 26.12.2019 року про що в матеріалах кримінального провадження наявне процесуальне рішення.

Щодо зазначення року вчинення правопорушення у підозрі та обвинувальному акті, де замість 2018 року вказано 2019 року, прокурор вказав, що дана описка є технічною помилкою.

Стосовно наведених стороною захисту доводів про порушення строку досудового розслідування зазначається наступне.

Статтею 219 КПК України встановлено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і становить вісімнадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

За класифікацією кримінальних правопорушень ст.286 ч.2 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обчислення процесуальних строків визначено ст.115 КПК України. Згідно положень ч.ч.1, 4 вказаної норми закону, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Разом з тим, частиною 5 статті 115 КПК України встановлено, що при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Нормами КПК України передбачено порядок продовження строку досудового розслідування.

З матеріалів справи слідує, що відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР 25.06.2018 року.

Ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.12.2019 року в задоволення клопотання слідчого було продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0001087 від 25.06.2018 року за ст.286 ч.2 КК України до 26.12.2020 року, включно.

З урахуванням наведеного судом не встановлено у даному кримінальному провадженні порушення строку досудового розслідування.

Щодо не встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме дати події суд вважає зауважити наступне.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження під № 0001087 слідує, що повідомлення про подію надійшло 24.06.2018 року. Відомості було внесено 25.06.2018 року з фабулою про те, що 24.06.2018 року близько 18 години ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи легковим автомобілем марки «Ауді 100», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Юрасова в с.Жабче Коростенського району Житомирської області, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, здійснив наїзд на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку, мозкової коми 2-3 ступеня, закритий лінійний перелом лобної та тім`яної кісток черепа з права, забійної поверхневої рани губи, забою верхньої щелепи та без свідомості був госпіталізований до реанімаційного відділення Коростенської ЦМЛ. Від отримання тілесних ушкоджень 29.06.2018 року о 21 годині 50 хвилин помер.

Суд вважає слушними доводи захисника про те, що у повідомленні про підозру від 31.03.2020 року та обвинувальному акті, затвердженому прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 невірно зазначено дату події, а саме 24.06.2019 року замість 24.06.2018 року, проте суд не вважає дане порушення таким, що суттєво впливає на доказування часу вчинення правопорушення, оскільки факт того, що подія відбулась саме 24.06.2018 року визнається учасниками кримінального провадження, в тому числі самим обвинуваченим, підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, тому на переконання суду дана невідповідність виникла внаслідок технічної помилки.

Також опискою слід вважати зазначення у обвинувальному акті п.12.4 (б) замість12.4 ПДР.

Так, диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому належить враховувати, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи:

а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України (наприклад, керування транспортним засобом без посвідчення водія , не зареєстрованим, або без належного номерного знака тощо);

б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце (наприклад, порушення правил перестроювання транспортних засобів (п. 10.3 ПДР), розвороту (п. 10.7 ПДР), заборони виїзду на зустрічну смугу руху транспорту (п. 11.4 ПДР), перевищення швидкості руху транспорту (п. 12.4 ПДР) тощо).

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити та встановити порушення ПДР, які мали місце, але водночас він повинен зазначити у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Причинний зв`язок - це об`єктивний зв`язок між дією (бездіяльністю) тієї чи іншої особи і певним наслідком. Встановити причини - означає дати відповідь на запитання про те, чому явище відбувається, чим воно викликане, що знаходиться в його основі.

Тільки порушення ПДР, які містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу цього злочину.

Пунктом 12 Правил дорожнього руху встановлена швидкість руху. Даний пункт складається з підпунктів, зокрема п.12.4, яким визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год., про що зазначено безпосередньо у пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченні та встановлено судом під час судового слідства.

Невизнання обвинуваченим своєї вини внаслідок того, що аварійна ситуація сталась внаслідок дій потерпілого розцінюється судом як самозахист.

За ст.286 КК України основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, є його можливість вчасно виявити небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

З висновків проведених у кримінальному провадженні експертиз зазначено, що дійсно небезпечна дорожня обстановка для водія була створена пішоходом ОСОБА_9 . Разом з тим, водій мав можливість уникнути даної ДТП за умови руху з допустимою швидкістю 50км/год., визначеною п.12.4 та 12.9(б) ПДР, порушення яких знаходиться в причинному зв`язку із виникненням ДТП.

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Таким чином, діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху у формі вчинення дій, заборонених правилами або у не виконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Водій юридично зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (пункт 2.3 ПДР), тому, незалежно від того, що малолітній потерпілий створив небезпеку для руху водію автомобіля «Ауді 100», д.н.з. НОМЕР_1 ,

ОСОБА_6 , останній незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, зобов`язаний був виконувати умови приписів ПДР і тоді, в умовах дорожньо-транспортної ситуації, що склалася, мав би технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, що є визначальним фактором для встановлення відповідальності за наслідки дорожньо-транспортної пригоди. Той факт, що небезпеку для руху створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог п.2.3 (б), 12.4, 12.9 (б) Правил Дорожнього руху.

Обвинувачений у цій дорожній обстановці порушив правила безпеки дорожнього руху, легковажно розраховуючи на ненастання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, що в свою чергу свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення - причинного зв`язку.

Отже, доводи захисника про неналежне встановлення події цього кримінального правопорушення та недоведеність винуватості засудженого належними і допустимими доказами є непереконливими, адже для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо ними доведено достовірність фактів і обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд за результатами судового слідства дійшов висновку про те, що матеріали досудового розслідування містять допустимі, належні та достовірні докази, які в своїй сукупності є достатніми та взаємопов`язаними, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст.89 КК України раніше не судимий..

Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину стосовно особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення злочину стосовно малолітньої дитини або у присутності дитини, відсутні оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини, тому у винного відсутній умисел на вчинення злочину щодо малолітньої особи.

Вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням вищезазначеного, а також думки безпосередньо потерпілої ОСОБА_4 , яка покладається у даному питанні на розсуд суду, сукупність обставин, які перебувають у причинному зв`язку з даною ДТП, зокрема, що аварійну ситуацію для водія створив безпосередньо сам потерпілий, життя кого могло бути врятовано при наданні своєчасної медичної допомоги, що не пов`язано з особою обвинуваченого, інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину, який є необережним, особу обвинуваченого, який не судимий, має сталі суспільні зв`язки, на момент вчинення ДТП був тверезий суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливо без ізоляції від суспільства, тому обравши йому вид та розмір покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільняє від його відбування з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Невизнання обвинуваченим вини не може розцінюватись як намагання уникнути відповідальності чи вважатись обставиною, яка обтяжує її покарання чи міру відповідальності, і не є перешкодою для застосування ст.75 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення щодо факультативного додаткового покарання, суд зазначає, що санкція ч.2 ст.286 КК України надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків, тощо.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Викладені вище обставини та рівень ризику небезпеки вчинення повторного правопорушення дають підстави суду призначити ОСОБА_6 додаткове покарання , передбачене ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, відповідно до ст.124 ч.2 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженню не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_6 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи .

Запобіжний захід ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази:

-автомобіль «Аudi-100» н.з. НОМЕР_1 , який переданий власнику ОСОБА_8 повернути останньому за належністю;

- уламки освітлювальних приладів, дитячу коляску та уламки дитячої коляски, зріз з чохлів сидіння, які зберігаються в кімнаті речових доказів Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз ( технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічної експертизи, одорологічної експертизи, додаткової транспортно-трасологічної експертизи, експертиз механізму дорожньо-транспортної пригоди) в загальній сумі 9749 гривень 22 копійки, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1