Справа № 487/2425/24
Провадження № 1-кс/487/2051/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2024 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури у місті Миколаєві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000076 від 12.03.2024 за ч. 4 ст. 358 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Окружної прокуратури у місті Миколаєві ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане Миколаївським МРЕО 29.10.1993 р., з метою забезпечення його істотних ознак і властивостей, до проведення експертизи та після її проведення в якості речового доказу.

Клопотання обґрунтоване тим, що Миколаївським районним управлінням поліції ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000076 від 12.03.2024 за ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2024 року до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення з ТСЦ МВС в Миколаївській області 4841 про те, що них звернувся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу зміни посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке має ознаки підробки.

12.03.2024 відібрано пояснення від адміністратора ТСЦ №4841 ОСОБА_5 , яка пояснила, що 12.03.2024 до них звернувся ОСОБА_4 , який хотів замінити посвідчення водія старого зразку на новий з перенесенням відкритих категорій. У посвідченні водія, яке надано ОСОБА_4 були відкриті категорії «А» та «В». В ході проведення перевірок та звірки з реєстрами видачі посвідчення водія, у ОСОБА_4 згідно вказаного реєстру відкрита лише категорія «А», а у посвідченні водія, надане ОСОБА_4 , відкрита і категорія «В».

У клопотанні прокурор посилається на те, оскільки існує підстава вважати, що посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , має ознаки підробки, а тому має доказове значення у кримінальному провадженні, з метою його збереження як речового доказу, прокурор просив накласти арешт на вказане посвідчення водія.

В судовому засіданні прокурор не був присутнім, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ст. 167 КПК України встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженню; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна (ч. 3 ст. 173 КПК України).

Встановлено, що Миколаївським районним управлінням поліції ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000076 від 12.03.2024 за ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2024 року до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення з ТСЦ МВС в Миколаївській області 4841 про те, що них звернувся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу зміни посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке має ознаки підробки.

12.03.2024 року відібрано пояснення від ОСОБА_4 , який пояснив, що посвідчення водія від отримав 29.10.1993 року, де міститься відмітка про відкриття двох категорій «А» та «В».

12.03.2024 відібрано пояснення від адміністратора ТСЦ №4841 ОСОБА_5 , яка пояснила, що 12.03.2024 до них звернувся ОСОБА_4 , який хотів замінити посвідчення водія старого зразку на новий з перенесенням відкритих категорій. У посвідченні водія, яке надано ОСОБА_4 були відкриті категорії «А» та «В». В ході проведення перевірок та звірки з реєстрами видачі посвідчення водія, у ОСОБА_4 згідно вказаного реєстру відкрита лише категорія «А», а у посвідченні водія, надане ОСОБА_4 , відкрита і категорія «В».

З протоколу огляду місця події від 12.03.2024 року, складеного дізнавачем СД ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, в приміщенні за адресою: м. Миколаїв, пров. Транспортний, 1А, на другому поверсі ліворуч біля віконець №6 та №7 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав посвідчення водія серії № НОМЕР_2 , видане Миколаївським МРЕО 29.10.1993 року.

Враховуючи встановленні досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено відповідність вилученого документа критеріям, зазначеним у ст.ст. 98, 167 КПК України.

Так, з доданих до клопотання доказів вбачається, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене посвідчення водія є предметом вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі сліди його вчинення, підлягає подальшому експертному дослідженню.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Миколаївським МРЕО 29.10.1993 р. на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_6 Карта