Номер провадження: 11-кп/813/1501/24
Справа № 947/2881/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 20.03.2024 у к/п №0001443 від 23.10.2023 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Надлиманське, Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.01.2009 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 187, КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, 21.10.2015 звільненого у зв`язку із відбуттям покарання;

- 04.05.2016 Овідіопольським райсудом Одеської обл. ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, 11.11.2020 звільненого у зв`язку із відбуттям покарання;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та йому призначене покарання у виді 1 року позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбування покарання визначено розраховувати з моменту його фактичного затримання.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 24.10.2023 на автомобіль марки «LINCOLN MKC» р.н.з. НОМЕР_1 номер шасі 5LMTJ2AH 0FUJ20255 та на мопед марки «Yamaha Jog 50» р.н.з. НОМЕР_2 номер шасі SA36J833016 із скасуванням позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 22.10.2023 об 11 год. 58 хв., у світлий час доби, при ясній погоді, при необмеженій видимості, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи мопедом марки «YAMAHA JOG 50», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини вул. Ільфа і Петрова, з пасажиром ОСОБА_8 , зі сторони вул. Академіка Вільямса у напрямку вул. Архітекторська, у Київському районі м. Одеси.

В цей же час, у попутному напрямку з мопедом, попереду нього, керуючи технічно справним автомобілем марки «LINCOLN MKC», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_9 ..

В свою чергу водій ОСОБА_7 , не оцінивши належним чином навколишню дорожню обстановку, швидкість руху керованого ним транспортного засобу та його стан, не дотримавшись безпечної дистанції, передньою центральною частиною мопеду допустив зіткнення із задньою центральною частиною автомобіля марки «LINCOLN MKC», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у попутному з мопедом напрямку, попереду нього та почав зменшувати швидкість. Внаслідок ДТП пасажиру мопеду марки «YAMAHA JOG 50», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритий уламковий перелом правої ключиці. В діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.13.1 «Правил дорожнього руху», України, які створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ними у причинному зв`язку.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи правильність кваліфікації його дій та доведеність вини вказує на те, що оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання є надто суворим у зв`язку із такими обставинами:

- він щиро розкаявся визнав вину та активно сприяв слідству у розкритті злочину, водночас, обставини, які обтяжують його відповідальність відсутні;

- суд 1-ої інстанції не в повній мірі врахував, що він позитивно характеризується за місцем проживання, проживає разом з батьками, та обліку у лікаря психіатра не перебуває;

- судом не було розглянуто питання щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням винного з потерпілим;

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок від 20.03.2023 та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі або закрити провадження у зв`язку із його примиренням з потерпілим.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти її задоволення.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, із жодними клопотаннями не звертався, окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Що стосується доводів обвинуваченого відносно суворості призначеного йому покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

У постанові Другої судової палати ККС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції, на виконання приписів зазначених норм кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, характеристику особи обвинуваченого, позицію потерпілого, який зазначив, що претензій до обвинуваченого не має.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом 1-ої інстанції встановлено не було.

Апеляційний суд враховує аргументи обвинуваченого відносно того, що він позитивно характеризується за місцем проживання, проживає разом з батьками, та обліку у лікаря психіатра не перебуває, водночас зауважує, що зазначені обставини були враховані судом 1-ої інстанції та вони, не є безумовною підставою для призначення менш суворого покарання.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо можливості призначення покарання не пов`язаного із позбавлення волі, колегія суддів роз`яснює, що санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі.

При цьому, приписами ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відтак, у даному випадку суд позбавлений правових підстав звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням або звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням із потерпілим.

Більш того, апеляційний суд зауважує, що судом 1-ої інстанції ОСОБА_7 було призначене основне покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Вирішуючи питання про можливість застосування положень ст. 69 КК України, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Приписами ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення ст.ст 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Лише наявність обставин, що пом`якшують покарання, не є таким, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи усі обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судами (зокрема, вчинення засудженою особливо тяжкого злочину за наявності декількох обставин, які обтяжують покарання).

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Другої судової палати ККС ВС від 01.08.2024.

Відтак, апеляційний суд враховує навність у вказаному провадженні обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, в той же час зауважує на тому, що злочин був вчинений у стані алкогольного сп`яніння, його наслідки, відомості про особу обвинуваченого, який раніше був судимий за вчинення в тому числі особливо тяжких злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, не зробив для себе відповідних висновків тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування до нього ст. 69 КК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд 1-ої інстанції повно та всебічно вивчивши матеріали провадження, врахувавши тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскарженого вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2023яким ОСОБА_7 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3