Справа №212/2705/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в міста Кривому Розі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000017 від 05 січня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Каменець-Подільськ Хмельницької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який перебував на посаді бойового медика взводу вогневої підтримки 6 аромобільної роти 2 аеромобільного батальйону, та який з 31 липня 2023 року перебуває в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв?язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради паціопальної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої стані 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Надалі, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX, Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, Указом від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ, Указом від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року № 2738-ІХ, Указом від 06.02.2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року № 2915-IX, Указом від 01.05.2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 року № 3057-1X, Указом від 26.07.2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року № 3275-1X, Указом від 06.11.2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 року № 3429-ІХ та Указом від 05.02.2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 року № 3564-IX у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строки дії воєнного стану в Україні постійно продовжувались, у тому числі із 05 годин 30 хвилин 14.02.2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території

Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 року.

13.11.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 вересня 2022 року № 156-РС бойовим медиком взводу вогневої підтримки баромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і вважається таким, що з 13 листопада 2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов?язків.

В подальшому 31.07.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_3 молодшого сержанта ОСОБА_4 увільнено від раніше займаної посади та призначено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

У відповідності до вимог ст.ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, молодший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до комапдирів (начальтиків) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов?язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов?язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 11.09.2023 року молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від несення обов?язків військової служби, мотивуючи це небажанням їх виконувати та приймати участь у бойових діях на певний період, вирішив ухилитись від несення обов?язків військової служби шляхом обману командування військової частини НОМЕР_1 .

Реалізуючи злочинний умисел, того ж дня, молодший сержант ОСОБА_4 , повідомив командуванню військової частини завідомо неправдиві відомості щодо поважності причин відсутності на військовій службі, а саме щодо вибуття останнього на лікування і найближчими часом планує повернутись до місця проходження служби для подальшого виконання обов?язків військової служби, тобто діючи шляхом обману, ухилявся від військової служби до 11.09.2023 року, убувши за місцем свого мешкання у АДРЕСА_3 . Вільний час, що з?явився у зв?язку з цим, молодший сержант ОСОБА_4 , використовував на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби.

Завдяки введенню в оману командування військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 , тимчасово ухилився від несення обов?язків військової служби шляхом обману в період з 11.09.2023 року до 20.09.2023 року, документи щодо поважності причин своєї відсутності до військової частини не надав, вільний час, що з?явився у зв?язку з цим, використовував на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби.

20.09.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , з щирим каяттям у скоєному, повідомив про себе та вчинюваний злочин, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.409 КК України, а саме ухилятися від військової служби шляхом іншого обману, вчинюваного в умовах воєнного стану.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, яку укладено 11 березня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 відповідно до якої обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та зобов`язався беззастережно визнавати обвинувачення у повному обсязі. Сторони погодили покарання за ч.4 ст.409 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ч.1 ст.58 КК України замість призначеного покарання у виді одного року позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік із відрахування в дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у присутності свого захисника суду пояснив, що він цілком розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.4 ст.409 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, при цьому повністю визнає себе винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України, згодний із узгодженим видом покарання, яке буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані всі вимоги діючого законодавства, просив суд угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 також наполягав на затвердження угоди, умови якої повністю відповідають інтересам підзахисного.

Вислухавши в підготовчому судовому засіданні сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали та зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її затвердження виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, яке згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 статті 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Суд також переконався, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання взяті за угодою обвинувачуваним виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, з урахуванням особи винного, який не одружений, неповнолітніх або малолітніх дітей на утриманні немає, раніше не судимий.

Обставиною що пом`якшує покарання, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає доведеним провину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.409 КК України за ознаками: ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

Таким чином, угоду про визнання винуватості слід затвердити, визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті інкримінованого кримінального правопорушення на підставі ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ч.1 ст.58 КК України замість призначеного покарання у виді одного року позбавлення волі призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік із відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, ст.ст.374,475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 березня 2024 року укладену між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.58 КК України замість призначеного покарання у виді одного року позбавлення волі призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік із відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Особою, яка утримується під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1