Дата документу 20.03.2024 Справа № 332/980/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/980/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/528/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 307 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Запоріжжя, громадянка України, має вищу освіту, розлучена, має на утриманні малолітнього сина, працевлаштована менеджером роздрібної торгівлі ФОП ОСОБА_10 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України, та виправдана на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведенням того, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченою.

Після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави постановлено скасувати та повернути заставу в розмірі 181600 гривень заставодавцю ОСОБА_11 .

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України, та виправдана у зв`язку з не доведенням того, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченою.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України, за наступних обставин.

У особи, відомості про яку виділено в окреме провадження за № 0000560, виник злочинний умисел на організацію незаконного виготовлення психотропної речовини амфетамін та наркотичного засобу метадон (фенадон) в порушення заборони на обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів. З цією метою вказана особа створила незаконну нарколабораторію по виготовленню наркотичного засобу метадон, із каналом надходження та збуту на території Голосіївського, а також інших районів міста Києва. З метою реалізації свого умислу особа залучила ОСОБА_7 до незаконного придбання, зберігання та пересилання психотропної речовини амфетамін та наркотичного засобу метадон (фенадон), з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини (амфетамін) та наркотичного засобу метадон (фенадон). Збут наркотиків відбувався за допомогою незаконного Інтернет магазину «UNKLE SAM» у месенджері «Telegram». Оплата за наркотики надходила на банківські картки. Після підтвердження оплати замовнику, ОСОБА_7 відправляла посилки з наркотичними засобами та психотропними речовинами за допомогою поштових відправлень транспортно-логістичної служби ТОВ «Нова Пошта».

Так, 25.03.2020 о 14-49 годині ОСОБА_7 , вчиняючи дії, направлені на незаконний збут наркотичного засобу метадон (фенадон), під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, перебуваючи у приміщенні відділення № 34 ТОВ «Нова Пошта» по вул. Чайкіної Лізи, 49 в м. Запоріжжі, за грошові кошти в сумі 5 080 гривень, які переведено на банківську карту № НОМЕР_1 , незаконно збула особі, яка з метою конспірації вибрала собі вигадані анкетні дані « ОСОБА_12 », наркотичний засіб метадон (фенадон), який знаходився у поліетиленовому пакетику на пазовому замку, який помістила до ліхтарика та відправила посилкою (товарно-транспортна накладна № 2775) за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинила незаконний збут наркотичного засобу.

Після чого, 26.03.2020 в період часу з 20-00 по 20-35 години, слідчим СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, під час огляду місця події, перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Глушкова, 13-Б, особа з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_12 » добровільно видав паперову коробку (товарно-транспортна накладна № 2775), що надійшла від ОСОБА_7 , в середині якої знаходився ліхтарик з кристалоподібною речовиною світлого кольору. Згідно висновку експерта, в наданій на дослідженні кристалоподібній речовині білого кольору виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) в речовині становить 7,687 г, що вважається великим розміром відповідно до Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу».

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Крім того, 31.03.2020 о 16-03 годині, ОСОБА_7 , продовжуючи вчиняти свої злочинні дії, направлені на повторний незаконний збут наркотичного засобу метадону (фенадону), під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи у приміщенні відділення № 34 ТОВ «Нова Пошта» по вул. Чайкіної Лізи, 49 в м. Запоріжжі, за грошові кошти в сумі 12 690 гривень, які переведено на банківську карту № НОМЕР_1 , незаконно збула особі, яка з метою конспірації вибрала собі вигадані анкетні дані « ОСОБА_12 », наркотичний засіб метадон (фенадон), який знаходився у поліетиленовому пакетику на пазовому замку, який помістила до ліхтарика та відправила посилкою (товарно-транспортна накладна № 5100) за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинила незаконний збут наркотичного засобу.

Після чого, 01.04.2020 в період часу з 20-08 по 20-40 години, слідчим СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, під час огляду місця події, перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Глушкова, 13-Б особа, з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_12 », добровільно видав паперову коробку (товарно-транспортна накладна № 5100), що надійшла від ОСОБА_7 , в середині якої знаходився ліхтарик з кристалоподібною речовиною світлого кольору. Згідно висновку експерта, в наданій на дослідженні кристалоподібній речовині білого кольору виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) в речовині становить 19,200 г, що вважається великим розміром відповідно до Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу».

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Крім того, 15.04.2020 о 12-24 годині, ОСОБА_7 , продовжуючи вчиняти свої злочинні дії, направлені на незаконний збут наркотичного засобу метадону (фенадону) та психотропної речовини амфетамін, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи у приміщенні відділення № 40 ТОВ «Нова Пошта» по вул. Михайла Грінченко, 5 в м. Запоріжжі, за грошові кошти в сумі 6 670 гривень, які переведено на банківську карту № НОМЕР_2 незаконно збула особі, яка з метою конспірації вибрала собі вигадані анкетні дані « ОСОБА_12 », наркотичний засіб метадон (фенадон), який знаходився у 3 поліетиленових пакетах на пазовому замку, а також психотропну речовину амфетамін, яка знаходилась у поліетиленовому пакеті на пазовому замку, які помістила до джинсових штанів, синього кольору та відправила посилкою (товарно-транспортна накладна № 2600) за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинила повторний незаконний збут наркотичного засобу та психотропної речовини.

Після чого, 17.04.2020 в період часу з 11-15 по 11-55 годину слідчим СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, під час огляду місця події, перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Глушкова, 13-Б, особа з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_12 », добровільно видав паперову коробку (товарно-транспортна накладна № 2600), що надійшла від ОСОБА_7 , в середині якої знаходились джинсові штани, в яких виявлено та вилучено 3 прозорих поліетиленових пакетів з кристалоподібною речовиною світлого кольору та 1 з порошкоподібною речовиною білого кольору. Згідно висновку експерта в наданій на дослідження кристалоподібній речовині виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в речовині становить 42,33 г, що вважається особливо великим розміром відповідно до Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу». В наданій на дослідження порошкоподібній речовині міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін. Маса амфетаміну в порошкоподібній речовині, становить 34,57 г, що вважається великим розміром відповідно до Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу».

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу та психотропної речовини, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах.

Крім того, 10.09.2020 о 16-56 годині, ОСОБА_7 , продовжуючи вчиняти свої злочинні дії, направлені на незаконний збут наркотичного засобу метадону (фенадону), під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи у приміщенні відділення № 38 ТОВ «Нова Пошта» по вул. Рекордна, 2 в м. Запоріжжі, за грошові кошти в сумі 5 500 гривень, які переведено на банківську карту № НОМЕР_1 незаконно збула особі, яка з метою конспірації вибрала собі вигадані анкетні дані « ОСОБА_13 », наркотичний засіб метадон (фенадон), який закрутила у футболку білого кольору та помістила до коробки і відправила посилкою відправила посилкою (товарно-транспортна накладна № 3521) за адресою: АДРЕСА_3 , чим вчинила повторний незаконний збут наркотичного засобу.

Після чого, 14.09.2020 в період часу з 14-50 по 15-05 годину, слідчим СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, під час огляду місця події, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 2 особа з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_13 », добровільно видав паперову коробку (товарно-транспортна накладна № 3521), що надійшла від ОСОБА_7 , в середині якої знаходились біла футболка, у яку замотаний поліетиленовий пакетик з кристалоподібною речовиною. Згідно висновку експерта, в наданій на дослідженні кристалоподібній речовині світлого кольору виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) в речовині становить 6,508 г, що вважається великим розміром відповідно до Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу».

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

В подальшому 02.10.2020 о 22-45 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, під час проведення невідкладного обшуку автомобіля Део ЛАНОС, д.н.з. НОМЕР_3 червоного кольору, який належить ОСОБА_14 та знаходиться в користуванні ОСОБА_7 , виявлено у рюкзаку, який знаходився на задньому сидінні автомобіля 3 поліетиленові пакетики з порошкоподібною речовиною білого кольору та електронні ваги з нашаруванням речовини білого кольору, які ОСОБА_7 умисно, незаконно, всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.2015 та «Порядку провадження діяльності, пов`язаною з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03.06.2009, незаконно придбала та зберігала без мети збуту.

Відповідно до висновку експерта, порошкоподібна речовина білого кольору у своєму складі містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон) масою 23,474 г та психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1 феніл.2-піролідин-1-іл-пентан-1-ону) загальною масою 229,507 г, що вважається особливо великим розміром відповідно до Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу». Також, згідно висновку експерта, на електронних вагах виявлено нашарування метадону 0,0004 г.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу та психотропної речовини, без мети збуту, в особливо великих розмірах.

Виправдовуючи ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданими стороною обвинувачення доказами не доведено фактів вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй злочинів, а зібрані в ході досудового розслідування докази є недопустимими в результаті допущених процесуальних порушень.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 була доведена сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених у ході судового розгляду.

Надалі апелянт перераховує усі документи, надані стороною обвинувачення в суді першої інстанції, у тому числі відеозаписи з ТОВ «Нова пошта», протоколи слідчих експериментів, протоколи обшуків, які доводять вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які логічно та об`єктивно пов`язані та узгоджуються між собою, підтверджуючи один одного, що в сукупності дає змогу зробити висновок щодо винуватості ОСОБА_7 .

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 307 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 309 КК України - 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про повторне дослідження доказів, а саме: повторно допитати обвинувачену, свідків, дослідити письмові докази та додатки, а також матеріали, що характеризують особу ОСОБА_7 .

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 клопотання про повторне дослідження доказів та апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_15 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції просили залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, у ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 визнаного недоведеним, підстави її виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази сторони обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні та надані суду докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та згідно зі ст. 94 КПК, оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Зокрема, свої висновки суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання самої обвинуваченої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції свою провину у пред`явленому обвинувачені не визнала, суду пояснила, що жодних протиправних дій не вчиняла. Вказала, що з 2017 року працювала баристою в пересувній кав`ярні. Одним з її клієнтів був ОСОБА_16 , з яким у неї склались дружні відносини. Наприкінці 2019 року до неї у кав`ярню приїхали двоє працівників поліції та почали цікавитись, чи є серед її клієнтів хтось підозрілий. У подальшому вони почали цікавитись безпосередньо ОСОБА_17 , просили не казати йому про це. Працівники поліції при наступній зустрічі зазначили, що ОСОБА_18 займається протиправною діяльністю та їм від неї потрібна якась допомога. Вона відповіла, що не може їм допомогти. Останні сказали щоб вона не відмовлялась та добре подумала, оскільки в неї можуть виникнути проблеми. Влітку 2020 року до неї знов неодноразово приїжджали ті самі працівники поліції, просили поспілкуватись, повідомили про те, що в них є на неї докази збуту наркотичних засобів і щоб вона поміркувала як їй з цим жити далі, і з ким залишиться її син. 2 жовтня 2020 року до неї додому прийшли працівники поліції з обшуком. Під час обшуку слідча порадила, щоб вона добре поміркувала, над тим, що відбувається. Вона відповіла що нічим протиправним не займається. Під час події, її доставили до Києва, де слідча сказала, що якщо вона дасть покази на ОСОБА_19 , то «отделается легким испугом» і отримає умовно, а якщо ні, то розмова буде іншою і її «закриють», а так відпустять до дитини під домашній арешт. Так все і сталося. Коли вона поверталась до Запоріжжя, слідча сказала, щоб вона слухала що їй кажуть і все буде добре. У подальшому до неї приїхали працівники поліції та повідомили, що невдовзі буде проведений з її участю слідчий експеримент, під час якого їй потрібно розповісти про те, що вдома фасувала наркотичні засоби та відвозила їх до « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вона сказала, що цим не займалась, поліцейські сказали що це потрібно для іншої справи. Також повідомили, що в них є фото як вона заходить до «Нової пошти», куди її підвозив ОСОБА_18 . Коли вона зустрілась зі слідчою і почула про те, що вона відмовляється від раніше наданих свідчень, слідча сказала, щоб вона її не злила і добре подумала. 4 січня 2021 року до неї додому приїхали працівники поліції і знову затримали та доставили до суду, де обрали запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, судом першої інстанції під час судового засідання було допитано свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що ОСОБА_7 є його рідною сестрою, яка разом із своїм неповнолітнім сином Ренатом, проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Свідок у власності має автомобіль Део ЛАНОС, д.н.з. НОМЕР_3 , червоного кольору, яким до 2021 року користувалась ОСОБА_7 . Свідок підтвердив, що у жовтні 2020 року у його автомобілі, яким користувалась сестра, працівниками поліції було проведено обшук, під час якого були виявлені та вилучені наркотичні чи психотропні засоби. У подальшому в їх будинку також проводився обшук з метою виявлення наркотиків. Під час обшуку були вилучені персональний комп`ютер, банківські картки, телефони. Йому невідомий ОСОБА_18 та не відомо, що сестра займалась збутом наркотиків.

Інші свідки, зокрема ОСОБА_21 ОСОБА_22 під час допиту пояснили, що вони були залучені працівниками поліції до процесуальних дій в якості понятих.

Зокрема, свідок ОСОБА_21 пояснив, що під час процесуальної дії в автомобілі знайдено рюкзак в якому знаходилися пакети з порошком білого кольору.

Під час судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції безпосереднього дослідив і оцінив письмові докази сторони обвинувачення, у справі, які були перелічені прокурором в апеляційній скарзі.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що зміст зазначених доказів детально відображено у вироку по кожному з епізодів пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Проаналізувавши всі вищезазначені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов до висновку, що наданими стороною обвинувачення доказами не доведено фактів вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй злочинів, а зібрані в ході досудового розслідування докази є недопустимими в результаті істотних порушень вимог КПК України.

Зокрема, за висновком суду, органом досудового розслідування здійснено проведення негласних слідчих (розшукових) дій контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки до внесення відомостей про ці злочини до ЄРДР на підставі постанов прокурора, що суперечить вимогам ст. 214 КПК України та має наслідком визнання недопустимими усіх здобутих внаслідок їх проведення доказів, з чим погоджується колегія суддів.

Судова колегія вказує, що згідно постанови Верховного суду від 10.12.2020 року в справі №761/19749/13-к, касаційний суд дійшов до висновку, що згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 214КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, проведення слідчих дій до внесення відомостей до ЄРДР, тобто до початку досудового розслідування, є незаконним та прямо впливають на визнання основних доказів недопустимими.

З матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що за епізодами вчинення злочинів від 25.03.2020, 31.03.2020 та 10.09.2020, інформація органом досудового розслідування була внесена до ЄРДР лише 16.02.2021 на підставі рапортів слідчої та зареєстрована за відповідними номерами 0000399, НОМЕР_4 , 0000397.

Крім того, матеріали провадження не місять доказів про внесення відомостей до ЄРДР за епізодом 15.04.2020 року, що в свою чергу є істотним порушенням вимог КПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що у зв`язку з невнесенням відомостей до ЄРДР щодо кримінальних правопорушень за епізодами 25.03.2020, 31.03.2020, 15.04.2020, 10.09.2020, докази обвинувачення за вказаними епізодами, надані стороною обвинувачення на підтвердження обставин, які мають значення для кримінального провадження, отримані не в порядку, встановленому КПК України, були визнані недопустимими.

Щодо події злочину 02.10.2020 року за ч. 3 ст. 309 КК України, суд першої інстанції зробив належну оцінку доказів та прийшов до обґрунтованого висновку, що докази, представлені стороною обвинувачення, є недопустимими через: процесуальні недоліки під час проведення слідчої дій у вказаний час, зокрема, що обшук в автомобілі проводився лише слідчою ОСОБА_23 , хоча на відеозаписі видно, що в цієї дії брали участь ще три невідомі особи разом із слідчою.

Крім того, протокол містить протиріччя, оскільки зазначається, що обшук відбувався в період з 10 год. 45 хв. до 23 год. 00 хв., хоча відеозапис показує, що дія проводилась у темний час доби, і сам відеозапис, який є додатком до протоколу, не відображає повний перебіг слідчої дії.

Також встановлено, що обшук автомобіля проводився без дозволу слідчого судді, який був легалізований ухвалою слідчого судді лише 21.10.2020 року.

Судова колегія погоджується з таким висновком та вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що легалізація такого обшуку була здійснена з порушенням ст. 233 КПК України, оскільки фактично обшук був проведений 02.10.2020 року, а легалізація слідчим суддею відбулася 21.10.2020 року.

Відмінною особливістю між обшуком, проведеним до ухвали слідчого судді, від обшуку на підставі такої ухвали є наявність в органу досудового розслідування конкретних даних про осіб чи майно, які необхідно терміново врятувати чи даних про осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення та які безпосередньо переслідуються працівниками правоохоронних органів та можуть переховуватись у певному приміщенні. Слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за дотриманням законності під час досудового розслідування, вважає, що терміновість проведення слідчих дій без ухвали слідчого судді не може ґрунтуватися виключно на поясненнях органу досудового розслідування, його припущеннях, не підтверджених відповідними доказами або обставинами

Зі змісту частини 3 статті 233 КПК убачається, що під «невідкладними випадками» слід розуміти лише такі зазначені в цій нормі виключні обставини, які існували на момент проникнення до житла чи іншого володіння особи та унеможливлювали отримання в порядку, передбаченому КПК, відповідного дозволу слідчого судді.

Відповідно до матеріалів провадження, обшук автомобіля був проведений без дозволу слідчого судді та пізніше легалізований лише ухвалою слідчого судді 21.10.2020 року.

Тобто, апеляційний суд вважає, що ця дія не відповідає критеріям невідкладності, оскільки стороною обвинувачення не було обґрунтовано такої невідкладності в слідчих діях та загалом такий обшук був легалізований після сплину значного проміжку часу.

Крім того, сторона обвинувачення не надала клопотання про проведення обшуку автомобіля до суду першої інстанції для перевірки законності дій органу досудового розслідування, а тому з урахуванням цих обставин, апеляційний суд погоджується з тим, що отримані докази внаслідок обшуку автомобіля є недопустимими.

Прокурор в апеляційній скарзі жодним чином не оспорює та не спростовує мотиви, з яких докази сторони обвинувачення були визнані недопустимими, а лише формально перелічує докази, які були предметом судового розгляду в суді першої інстанції та не погоджується з їх оцінкою.

В апеляційній скарзі прокурор, жодним чином не оспорює та не спростовує мотиви, з яких докази сторони обвинувачення були визнані недопустимими, а лише вказує, що суд не надав правильної оцінки доказам сторони обвинувачення.

Однак, замість того, щоб викликали сумнів у правильності оцінки доказів та рішення суду першої інстанції в цілому прокурор лише формально перелічив всі докази, які були предметом оцінки в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження здійснюється в межах апеляційної скарги, а тому в противагу доводам прокурора про те, що суд не взяв докази до уваги під час постановлення вироку є безпідставним та таким, що не підтвердилося за наслідками апеляційного перегляду.

Суд першої інстанції у виправдувальному вироку навів всі докази, які були надані учасниками кримінального провадження та здійснив належну і обґрунтовану оцінку, з урахуванням вимог КПК України, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Учасник судового провадження має не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з якими порушеннями чи взагалі не досліджені.

Стаття 23 КПК не розглядається як така, що автоматично висуває вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування вироку в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд робить лише юридичну оцінку ситуації постановленого вироку та не вимагає нового безпосереднього дослідження доказів.

Якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (рішення Верховного Суду у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих підтверджень щодо необхідності цих дій. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду від 10 червня 2020 року (справа № 712/2341/15-к, провадження № 51-6364км19).

Окрім того, сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Колегія суддів вважає, що докази кримінального провадження, покази свідків, та інших осіб, документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України.

Заявлене клопотання під час апеляційного перегляду є безпідставними, оскільки таке повторне дослідження вже встановлених обставин є недоцільним, по-скільки всі обставини, які є істотними були належним чином дослідженні судом першої інстанції безпосередньо і будь-яких сумнівів в правильності їх оцінки в колегії суддів не викликають.

Колегія суддів погоджується повністю з висновками місцевого суду та не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання прокурора.

Відповідно до частині 3 статті 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Однак, ці положення абсолютно не вказують на те, що у разі не підтвердження за результатом судового розгляду висунутого обвинувачення, сторона обвинувачення може «очікувати», що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший склад злочину і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 17, 22, 25, 26 КПК України, доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення, а не суду. (Відповідний правовий висновок викладений в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в справі №243/1573/17 від 13.01.2021 року).

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України випливає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З урахуванням викладеного, оцінивши кожен поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено фактів вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй злочинів, а зібрані в ході досудового розслідування докази є недопустимими в результаті істотних процесуальних порушень.

В ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України та не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, оскільки з аналізу вироку та матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, безпосередньо були досліджені усі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, яким суд дав правильну юридичну оцінку, що у вироку достатньо мотивував.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнана невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України, та виправдана у зв`язку з не доведенням того, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченою, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4