Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

04 червня 2024 року м. Рівне

Справа № 567/2271/23

Провадження № 11-кп/4815/235/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з Острозьким районним судом Рівненської області кримінальне провадження № 0000216 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє - вироком Острозького районного суду Рівненської області від 25 квітня 2023 року за ст. 126-1 КК України до 200 годин громадських робіт, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Острозького районного суду Рівненської області від 25.04.2023 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, ознайомленим з порядком і умовами відбування покарання, та попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від його відбування, без поважних причин у період з 10.11.2023 року по 08.12.2023 року ухилився від відбування покарання, не відбувши 192 годин громадських робіт.

Вироком Острозького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 389 КК України до трьох місяців арешту.

У поданій апеляційній скарзі з внесеними змінами прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 389 КК України, вважає вирок незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання положенням Загальної частини Кримінального кодексу України, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_6 скоїв дане кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання, призначеного вироком суду від 25.04.2023 року за ст. 126-1 КК України у виді 200 годин громадських робіт, а, відтак, остаточне покарання ОСОБА_6 має бути призначене, відповідно до вимог ст. 71 КК України та п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання із внесеними змінами, за сукупністю вироків.

З урахуванням наведеного та положень Закону України № 3342-IX « Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення видів кримінальних покарань», що набрав чинності 28.03.2024 року, і стосується абз.2 ч. 2 ст. 389 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік. На підставі ч.1 ст. 71, п.4 ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутої частини покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 25.04.2023 року, остаточне покарання призначити - один рік 10 днів пробаційного нагляду. Відповідно до ст. 59-1 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги з внесеними змінами, з якою погоджується захисник та обвинувачений ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та змінах до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з внесеними змінами підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному ухиленні від відбування покарання за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що не заперечується ніким з учасників судового розгляду.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, суд, як видно з вироку, врахував загальні засади призначення покарання - тяжкість скоєного, віднесеного законом до категорії кримінальних проступків, особу винного, який негативно характеризується, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину та відсутність обставин, які пом`якшують покарання, і призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 389 КК України станом на 14.12.2023 року.

Поряд з цим, при призначенні покарання ОСОБА_6 залишено поза увагою положення статті 71 КК України, про що правомірно наголошується в апеляційній скарзі прокурора.

Згідно ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком (ч.4 ст. 71 КК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Острозького районного суду Рівненської області від 25.04.2023 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, дане покарання умисно не відбув, вчинивши кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України,

За таких обставин має місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до положень п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

28.03.2024 року набрали чинності положення Закону України № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023 року, яким внесено зміни і до статті 389 КК України,

Зокрема, абз. 2 ч. 2 ст. 389 КК України викладено в такій редакції "карається пробаційним наглядом на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк", і покарання у виді арешту із санкції ч. 2 ст. 389 КК України виключено.

За наведених обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 не є військовослужбовцем, до яких, згідно норми ст. 60 КК України, можливо призначити покарання у виді арешту на гауптвахті, призначене судом першої інстанції покарання слід замінити на покарання у виді пробаційного нагляду, та визначити остаточне покарання з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, враховує тяжкість вчиненого, віднесеного законом до кримінальних проступків, особу ОСОБА_6 , який негативно характеризується, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину та відсутність обставин, які пом`якшують покарання, і рахує за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік та остаточне покарання - за сукупністю вироків, у відповідності з положеннями ч.1 ст. 71. ст. 72 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 409, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора з внесеними змінами задовольнити.

Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, і призначити покарання один рік пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 25.04.2023 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді одного року 10 днів пробаційного нагляду.

Відповідно до ст. 59-1 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3