КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргоюпредставника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000753, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, Одеської області, громадянина України, проживаючого в цивільному шлюбі, маючого двох малолітніх дітей, працюючого водієм в ТОВ "Персонал Плюс", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 18.07.2023 року близько 05 год. 34 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ KG 3302-003» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині Столичного шосе у м. Києві зі сторони вул. Набережно-Корчуватській в напрямку Південного мосту, в межах другої смуги (з чотирьох наявних в його напрямку), зі швидкістю 76,8…82,3 км/год, порушуючи вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3(б), 10.1, та 10.3 ПДР України, будучи обізнаним, що перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, маючи об`єктивну змогу спостерігати за рухом попутних транспортним засобів та обрати безпечні прийоми керування, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, не впевнився в тому, що зміна напрямку руху буде безпечною, з метою перестроювання, поблизу стовпа ЛЕП №66, змінив напрямок руху праворуч, в`їхав в першу (крайню праву) смугу попутного напрямку, де здійснив зіткнення з технічно справним автомобілем марки «Kia Rio» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який, порушуючи вимоги заборонного дорожнього знаку 3.29 та п. 12.9 «б» ПДР України, рухався ззаду в межах своєї першої (крайньої правої) смуги зі швидкістю 114,9…124,5 км/год, яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Kia Rio» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля марки «ГАЗ KG 3302-003» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п.п. 10.1, 10.3 ПДР України.

Порушення водієм ОСОБА_7 пунктів 1.3, 1.5, 2.3(б), 10.1, та 10.3 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року змінити, призначивши ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком 3 роки.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами без належного умотивування рішення у цій частині, що суперечить вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Заслухавшидоповідь судді, пояснення представник потерпілого та прокурора, які підтримали апеляційну та просили її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга представником потерпілого подається лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, а тому висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також кваліфікація його дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не перевіряються, оскільки не є предметом апеляційного розгляду, так як ніким не ставляться під сумнів.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Як вбачається з апеляційної скарги, представник потерпілого не оспорює міру основного покарання призначеного ОСОБА_7 , разом з тим, уважає безпідставним непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке додаткове покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил.

Призначаючи покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений просив не позбавляти його права керування, мотивуючи тим, що належні висновки він зробив, а також тим, що за професією він є водієм, офіційно працевлаштований, має на утриманні двох малолітніх дітей, яким сплачує аліменти, проживає в цивільному шлюбі, у якому також виховує неповнолітніх дітей дружини.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, оцінивши в сукупності обставини справи, врахувавши особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації, має постійне місце проживання в Київській області м. Васильків, за яким характеризується виключно позитивно, в тому числі як особа, яка допомагає ЗСУ, займається волонтерством, наявність міцних соціальних зв`язків, наявність офіційного місця роботи - безпосередньо водієм, за яким з 2017 року також характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, наявність двох малолітніх дітей; відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, обґрунтовано не призначив обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, належним чином вмотивувавши своє рішення у цій частині, що, на переконання колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги представника потерпілого відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Колегія суддів, ураховуючи зазначені обставини, не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині та вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Доводи представника потерпілого про те, що судом першої інстанції безпідставно збережено за обвинуваченим право керуваннятранспортними засобами, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки вони зводяться виключно до того, що обвинувачений не надає потерпілому матеріальної допомоги, попри те, що потерпілий цивільний позов у справі не заявляв.

Разом з цим, в апеляційній скарзі не наведено та у судовому засіданні апеляційної інстанції представником потерпілого не надано будь-якого обґрунтування необхідності призначення додаткового покарання.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були би підставою для скасування вироку першої інстанції та ухвалення нового в частині покарання з мотивів, наведених апелянтом, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

За даних обставин, колегія суддів дійшлависновку, що апеляційна скарга представника потерпілого задоволенню не підлягає, а вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2713/2024

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

Доповідач: ОСОБА_1