№ 143/29/23
ВИРОК

Іменем України

12.04.2024р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище Вінницької області матеріали кримінального провадження № 0000350, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.12.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Осична Хмільницького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого:

-вироком Староміського районного суду Вінницької області від 25.06.2010 року за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК відповідно до ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

-вироком Хмільницького районного суду Вінницької області від 14.10.2014 року за ч.1 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

-вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 13.11.2017 року за ч.3 ст.185, ст.395 КК України відповідно до ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2018 року вважається засудженим за ч.3 ст.185, ст.395 КК України до 3 років позбавлення волі;

-вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 22.11.2019 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 1020 грн. 00 коп. (штраф сплачено 08.12.2022 року);

-вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 13.11.2017 за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, яким його засуджено до трьох років позбавлення волі, на шлях виправлення не став, а навпаки умисно, повторно вчинив новий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 17.12.2022 близько 22 год. 30 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебував у житловому будинку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де попередньо вони спільно розпивали спиртні напої. Після того як власник будинку заснув в одній із спальних кімнат, ОСОБА_4 , увійшовши в дану кімнату, помітив у дверях шафи ключ. Переконавшись у тому, що власник будинку спить та його дії залишаються непоміченими для інших осіб, відімкнувши наявним ключем двері, помітив на одній із полиць гаманець. Відкривши гаманець, ОСОБА_4 побачив у ньому грошові купюри національної та іноземної валют різного номіналу. Виявивши в гаманці грошові кошти, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан, у ОСОБА_4 , з метою незаконного збагачення за рахунок обернення чужого майна на свою користь, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошей, належних ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, який введено на території України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, строк дії якого продовжено з 26.03.2022 на 30 діб, на підставі Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, з 25.04.2022 на 30 діб на підставі Указу Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, на підставі Указу Президента України № 341/2022 від 22.05.2022 строк воєнного стану продовжено з 25.05.2022 на 90 діб, на підставі Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 строк воєнного стану продовжено з 23.08.2022 на 90 діб та на підставі Указу Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 строк воєнного стану знову продовжено з 21.11.2022 строком на 90 діб, викрав з гаманця грошові кошти в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп., 100 (сто) доларів США та 50 (п`ятдесят) євро.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 з місця події зник, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 21598 грн. 71 коп.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини його скоєння, у вчиненому щиро розкаюється, просить суворо його не карати. Також вказав, що 17.12.2022 року, близько 22 год. 30 хв., він перебував у житловому будинку потерпілого ОСОБА_5 , що розташований по АДРЕСА_2 , де вони попередньо розпивали спиртні напої. ОСОБА_5 пішов провести додому сусідку, а коли повернувся, то заснув в одній із спальних кімнат. Коли він зайшов у ту кімнату, то побачив у дверях шафи ключ. Відкривши двері шафи, він помітив на одній із полиць гаманець, який відкрив і взяв гроші в тій сумі і тими купюрами, які зазначені в обвинувальному акті. При цьому відзначив, що коли він брав ці гроші, то потерпілий спав. Також повідомив, що він знав про введення в Україні воєнного стану.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив факт викрадення у нього обвинуваченим грошових коштів за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, позицію потерпілого, а також те, що фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З огляду на викладене суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого, та стосуються вирішення питань щодо заходів забезпечення кримінального провадження, долі речових доказів та процесуальних витрат в кримінальному провадженні.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зважаючи на позицію обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом доведена повністю.

Його дії судом кваліфікуються за ч.4 ст.185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого діяння, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд бере до уваги, що вчинене діяння відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, має непогашену та не зняту в установленому законом порядку судимість, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, має неповну середню освіту, не одружений, тимчасово не працює, депутатом не являється, малолітніх та неповнолітніх дітей на утримані не має, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбаченими пунктом 1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбаченими пунктами 1, 13 ч.1 ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, суд визнає рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, з огляду на те, що ОСОБА_4 , маючи не погашену та не зняту в установленому законом порядку судимість за умисний злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України, за який він був засуджений вироком Староміського районного суду Вінницької області від 25.06.2010 року, перервану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за який він був засуджений вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 13.11.2017 року та направлений для відбування покарання відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2018 року, вчинив новий умисний злочин. При цьому суд відзначає, що такий рецидив злочинів не утворює одночасно їх повторності, а отже не впливає на правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.

Частиною 2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не відповідатиме особі обвинуваченого та суспільній небезпечності вчиненого ним діяння, а тому покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції ч.4 ст.185 КК України.

В свою чергу, зважаючи на те, що вказане кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченим до постановлення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року, то остаточне покарання йому слід призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим та попереднім вироком у вигляді позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, відбуте ним частково покарання за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року в кримінальному провадженні №0000684 від 28.07.2022 року, за періоди з 28.07.2022 року по 11.08.2022 року включно та з 01.07.2023 року по 11.04.2024 року включно.

Таке покарання у вигляді позбавлення волі, на переконання суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про зарахування покарання, частково відбутого за попереднім вироком, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, суд, зокрема, виходить із того, що за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 28.07.2022 року, по день звільнення з-під варти, тобто по 11.08.2022 року.

У постанові Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі №487/5073/18 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення у межах кримінального провадження №0000684 від 28.07.2022 року не може бути зарахований судом в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами ч.5 ст.72 КК України.

В той же час, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається, серед іншого, початок строку відбування покарання.

За змістом ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Правова визначеність (певність) є одним із найважливіших елементів принципу верховенства права, яка полягає, зокрема, у зрозумілості будь якого судового рішення, яка в свою чергу втілюється у його резолютивній частині, що є логічною та не допускає кілька варіантів тлумачення.

Відтак, призначаючи остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.4 ст.70 КК України, суд має у вироку визначити початок строку відбування такого нового покарання та чітко вказати про зарахування в його строк всіх періодів повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком.

Ураховуючи, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року набрав законної сили 25.04.2023 року, то слід дійти висновку, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0000684 від 28.07.2022 року, необхідно віднести до частково відбутого ним покарання за попереднім вироком в розумінні приписів ч.4 ст.70 КК України, яке необхідно зарахувати у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень цим вироком.

Крім того, в рамках цього кримінального провадження з моменту затримання, тобто з 18.12.2022 року, до закінчення строку дії останньої ухвали суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 30.06.2023 року, ОСОБА_4 перебував у слідчому ізоляторі, а в подальшому на підставі ухвали суду від 18.05.2023 року був тимчасово залишений у ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» до ухвалення вироку.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 необхідно обчислювати з дня ухвалення цього вироку, тобто з 12.04.2024 року.

З огляду на це в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, необхідно також зарахувати строк частково відбутого покарання за попереднім вироком з 01.07.2023 року по 11.04.2024 року включно.

Разом із тим, на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк призначеного обвинуваченому покарання необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення в рамках розглядуваного кримінального провадження з 18.12.2022 року по 30.06.2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ст.100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме вилучені під час особистого обшуку у ОСОБА_4 грошові кошти, та ключ від шафи, на підставі п.5 ч.9 ст.100 КПК України необхідно повернути потерпілому ОСОБА_5 .

За змістом ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи ту обставину, що означені вище речові докази не підлягають спеціальній конфіскації та мають бути повернуті власнику, суд на підставі ч.4 ст.174 КПК України дійшов висновку про скасування арешту, накладеного на них ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 21.12.2022 року у справі №136/1986/22.

Крім того, беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 відбуває покарання за попереднім вироком, підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

В строк покарання, остаточно визначеного ОСОБА_4 за цим вироком, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року з 28.07.2022 року по 11.08.2022 року включно та з 01.07.2023 року по 11.04.2024 року включно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання, остаточно визначеного ОСОБА_4 , строк його попереднього ув`язнення з 18.12.2022 року по 30.06.2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня ухвалення цього вироку, тобто з 12.04.2024 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 21.12.2022 року у справі №136/1986/22 на грошові кошти у сумі 11000 грн., купюри номіналом по 500 грн., 100 доларів США та 50 ЄВРО, ключ від шафи, де зберігалися гроші, які належать потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 .

Речові докази: купюру номіналом 100 доларів США 2017 року випуску, серії: «РК58633420D»; купюру номіналом 50 Євро 2017 року випуску серії: «SC»; купюри номіналом по 500 грн. в кількості 22 шт., а саме: 500 грн. серії УЗ 3347097, 2015 року випуску; 500 грн. серії ФД 0381944, 2015 року випуску; 500 грн. серії ЕЗ 8328003, 2021 року випуску; 500 грн. серії ЕЖ 0134895, 2021 року випуску; 500 грн. серії ХБ 2972169, 2015 року випуску; 500 грн. серії ЄИ 7225914, 2021 року випуску; 500 грн. серії ЄИ 9750936, 2021 року випуску; 500 грн. серії ЄГ 5433711, 2021 року випуску; 500 грн. серії ЕЄ 0832033, 2021 року випуску; 500 грн. серії НОМЕР_1 , 2021 року випуску; 500 грн. серії ВИ 5811008, 2018 року випуску; 500 грн. серії ХГ 6791621, 2015 року випуску; 500 грн. серії ВИ 5811010, 2018 року випуску; 500 грн. серії ВИ 5811006, 2018 року випуску; 500 грн. серії ВИ 2769660, 2018 року випуску; 500 грн. серії ВИ 5811007, 2018 року випуску; 500 грн. серії ВЗ 4601538, 2018 року випуску; 500 грн. серії ВИ 5811012, 2018 року випуску; 500 грн. серії ЕИ 1396490, 2021 року випуску; 500 грн. серії НОМЕР_2 , 2021 року випуску; 500 грн. серії ВИ 5811009, 2018 року випуску; 500 грн. серії ВИ 5811011, 2018 року випуску, які поміщено до спеціального пакету Національна поліція України SUD 2097739 та передано на відповідальне зберігання у сховище цінностей відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк», розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. І. Бевза, 34, та ключ від шафи, де зберігалися гроші, який поміщений до спецпакету Україна МВС Експертна служба № 0910244 та переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя