Номер провадження: 11-сс/813/726/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001520 від 15 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2024 року було задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 16 травня 2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами, а ризики передбачені ст.177 КПК України є недоведеними.

ОСОБА_7 раніше не притягався до кримінальної відповідальності та не має наміру переховуватись від апеляційного суду.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду з заявою, в якій просила розглянути апеляційну скаргу без участі захисника. Доводи апеляційної скарги підтримала та наполягала на її задоволенні.

Прокурор ОСОБА_9 також звернувся до апеляційного суду з заявою, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора. Апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

Положеннями статті 421 КПК України встановлено, що отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

За таких обставин, з огляду на положення ст.422, ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу без участі сторін кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Окрім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 14.11.2023 року відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з явними ознаками насильницької смерті; протоколами допитів свідків; протоколом огляду від 15.11.2023 року, а саме огляду кофти зеленого кольору та джинсів синього кольору, які добровільно видані ОСОБА_7 , які мають нашарування речовини бурого кольору; протоколом огляду від 15.11.2023 року з якого вбачається, що змив з джинсових штанів, які добровільно видані ОСОБА_7 , співпадають з ДНК-профілем потерпілої ОСОБА_10 , а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що підозра ОСОБА_7 не підтверджується належними доказами.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Оскарженою ухвалою підозрюваному ОСОБА_7 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки слідчий суддя вважав, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд вважає, що ризик переховування підозрюваного від суду підтверджується також тим, що ОСОБА_7 неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про його слабкі соціальні зв`язки.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_7 на свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

При цьому, слідчим суддею було враховано, що на теперішній час підозра, пред`явлена ОСОБА_7 в тому числі ґрунтується на показаннях свідків, з якими підозрюваний знайомий особисто. Зокрема свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 є сусідами останнього та мешканцями будинку, де було ймовірно вчинено злочин, так які відповідно особисто знайомі ОСОБА_7 , що також підтверджує наявність ризику, що останній може шляхом погроз, підкупу, вмовляння або іншим чином впливати на таких осіб, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, сусіди надали покази, що ОСОБА_7 є агресивним мешканцем будинку та раніше неодноразово застосовував насильство до інших сусідів, зокрема, в останній раз даний факт мав місце ввечері того ж дня перед ймовірним спричиненням смерті потерпілої.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що, враховуючи покази свідків в частині характеристики ОСОБА_7 як агресивного співмешканця та який був спроможний до вчинення насильства, а також беручи до уваги обставини та характер інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та його особу, зазначені обставини свідчать про те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому наявний ризик, передбачений п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 раніше не притягався до кримінальної відповідальності та не має наміру переховуватись від апеляційного суду, на думку апеляційного суду не спростовують наявність ризиків, які були встановлені слідчим суддею.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд, апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2024 року, якою ОСОБА_15 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 16 травня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4