1Справа № 335/3636/22 1-кп/335/512/2024
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника адвоката: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горінчево, Хустського району, Закарпатської області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, командира 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , молодшого сержанта, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України,
01.03.2022 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 49 від 01.03.2022 року, молодший сержант ОСОБА_5 був залучений для проходження військової служби в ЗСУ за призовом під час мобілізації та зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону цієї ж військової частини.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 15 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, молодший сержант ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст. ст. 3, 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
В свою чергу, молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
Так, 02.06.2022 року, приблизно в 15 годин 00 хвилин, перебуваючи на бойових позиціях у Пологівському районі Запорізької області, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в присутності командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 , відмовився від несення будь яких обов`язків військової служби, здав табельну вогнепальну зброю автомат НОМЕР_2 , та у подальшому, в період часу з 02.06.2022 року по 07.06.2022 року, перебуваючи у місці тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з несенням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був їх виконувати.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.409 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні 28.05.2024 року, обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, визнав повністю.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 409 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч. 4 ст. 409 КК України ОСОБА_5 визначити покарання із застосуванням ст.ст. 63, 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений ОСОБА_5 не заперечив проти затвердження угоди.
Прокурор, обвинувачений та його захисник просять затвердити угоду про визнання винуватості.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні також просять вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 409 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_5 здійснив відмову від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану, а тому його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 409 КК України, за якими належить призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Приймаючи до уваги вищевикладене, але з урахуванням наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, (визнання вини, щире каяття, участь у відсічі збройної агресії), та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд вважає можливим при призначенні покарання ОСОБА_5 застосувати ч.1 ст.69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення.
В ході судового розгляду встановлено, що судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено, майнова шкода відсутня, арешт на майно не накладався.
07.06.2022 року о 17 годині 38 хвилин ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст.208 КПК України (а.с.168-170, т.1).
09.06.2022 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя щодо ОСОБА_5 на досудовому слідстві було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (справа № 335/3065/22, провадження №1-кс/335/1410/2022), який в наступному неодноразово продовжувався судом і до набрання вироком законної сили має бути залишеним без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст.60, 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обраховувати з моменту затримання, а саме з 07.06.2022 року.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою на строк до 07.06.2024 року, після чого підлягає звільненню з під варти, а до набрання вироком законної сили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
На період часу з 07.06.2024 року до набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі міста Запоріжжя без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк його знаходження в місцях попереднього ув`язнення з часу затримання 07.06.2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.349 КПК України до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення їй копії вироку.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, суд обмежується проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

З огляду на запроваджений в Україні з 24.02.2022 року режим воєнного стану, який діє до цього часу, суд оголошує резолютивну частину вироку. Повний текст вироку буде вручено учасниками провадження негайно після проголошення його резолютивної частини.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: суддя

Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1