КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2430/2024 Єдиний унікальний номер 939/599/22 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 27 грудня 2023 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 27 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 26 лютого 2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою його постійного проживання: АДРЕСА_1 .

Захисник вважає вказану ухвалу суду необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства і підлягає скасуванню, а міра запобіжного заходу обвинуваченому має бути змінена на іншу, не пов`язану із триманням під вартою, оскільки він утримується під вартою протягом тривалого часу, без вмотивованого рішення суду. Захисник наголошує на тому, що інші особи, які обвинувачуються у даному злочині, знаходяться на волі, лише ОСОБА_7 знаходиться під вартою.

Захисник зазначає, що на даний час обраний ОСОБА_7 запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним засадам кримінального судочинства та вимогам Європейської конвенції з прав людини і сучасним підходам, закріпленим нині діючим кримінально-процесуальним законом.

Захисник звертає увагу, що суд зазначає, що досудове ув`язнення заявника тривало два роки і чотири місяці. Однак, у першій постанові про взяття заявника під варту вказувалося на серйозність обвинувачень стосовно заявника та на ризик його ухилення від слідства. Надалі прокурори і суди, продовжуючи строк тримання заявника під вартою, не наводили підстави своїх рішень, а лише посилалися на відповідність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. До того ж такі підстави чітко зазначені національними судами. Однак у справі, що розглядається, таких підстав суди не наводили. Крім того, національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою.

Захисник, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, стверджує, що ці рішення встановили порушення у випадках, що є дуже подібними до ситуації, яка склалась з обвинуваченим, оскільки однозначно говорять, що лише тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному не може виправдовувати тримання його під вартою.

Окрім того, як зазначає апелянт, сторона обвинувачення, стверджуючи про винуватість обвинуваченого, не підкріплює свою позицію належними доказами, тоді як суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взагалі не мотивує його. У своєму клопотанні про продовження обраного запобіжного заходу прокурор наголошував лише на існуванні ризиків, не обґрунтовуючи їх. Однак, наявність жодного із вказаних у клопотанні прокурора ризиків в судовому засіданні не доведена. У свою чергу, посилання сторони захисту на вказані обставини у судовому засіданні не взяті до уваги. Як зазначає захисник, судом фактично проігноровано бездоказовість тверджень прокурора, що йде в розріз з принципами кримінального судочинства, зокрема визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального процесу, які передбачають недопустимість застосування необґрунтованого процесуального примусу.

Захисник в апеляційній скарзі вказує, що ні прокурором у своєму клопотанні, ні судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не розкривається, чому єдиному ризику, про наявність якого наполягає сторона обвинувачення, а саме ризику переховуватися від суду, не може запобігти інший, більш м`який запобіжний захід, як то цілодобовий домашній арешт. Більше того, у відповідь на клопотання захисника з цього приводу, а саме про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в ухвалі суду першої інстанції зазначено лише те, що більш м`який запобіжний захід, на думку суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, проте, зовсім не вказано, з яких підстав та чому такий запобіжний захід не може запобігти тим ризикам, які були викладені прокурором в його клопотанні, а в подальшому були фактично підтверджені оскаржуваною ухвалою.

Також захисник акцентує увагу на тому, що майже тотожне клопотання аналогічного змісту вже заявлялося прокурором при попередніх продовженнях запобіжного заходу. Окрім того, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 червня 2022 року до ОСОБА_7 вперше було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому, як наголошує захисник, обвинувачений перебуває під вартою та фактично позбавлений волі протягом 1 року 7 місяців. Такий вид запобіжного заходу є безальтернативним, що суперечить принципам верховенства права, презумпції невинуватості та відступає від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи закріпленої у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Узагальнюючи все вищевикладене, захисник зазначає, що рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин справи. Проте, всупереч наведеному, колегія суддів Бородянського районного суду Київської області, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, знехтувала тією обставиною, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_7 є не вмотивоване, а ризики, наявність яких законодавчо передбачена для застосування такого запобіжного заходу, фактично відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали у повному обсязі доводи апеляційної скарги, додатково вказавши, що у той період, коли ОСОБА_7 перебував по даному кримінальному провадженню у розшуку, він знаходився на блокпостах, обороняючи країну; прокурора, який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення, оскільки наявні ризики; дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів встановлено, що у провадженні Бородянського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002058 від 28 вересня 2021 року та кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00020427 від 30 березня 2021 року, які об`єднані в одне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 і ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурором у кримінальному проваджені на стадії судового розгляду заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 і ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у тому, що 28 березня 2021 року, близько 23 години, ОСОБА_7 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_10 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою вчинення розбійного нападу, шляхом вільного доступу через незачинені двері проникли до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , яке знаходиться в ОКГО «Мрія» по вул. Технікумівській, 24, в смт. Немішаєве Бучанського району Київської області, в якому в цей час перебував ОСОБА_11 . Проникнувши до вищевказаного приміщення, обвинувачений ОСОБА_7 , за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_10 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження та зупинені, та невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, здійснили напад з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_11 , що виразилось у нанесенні руками, ногами та невстановленими тупими предметами чисельних ударів (точна локалізація та кількість яких невстановлена) у голову та інші частини тіла, спричинивши тим самим йому тяжкі тілесні ушкодження, та незаконно заволоділи належним ОСОБА_11 майном, яке перебувало у гаражному приміщенні, на загальну суму 42706,83 грн. ключами від трьох автомобілів: Peugeot Boxer, Volkswagen Jetta, Hyundai Greta, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на авто Peugeot Boxer, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втекли в невідомому напрямку, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди.

Також ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що під час вчинення розбійного нападу разом з обвинуваченим ОСОБА_10 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження та зупинені, та невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння умисного тілесного ушкодження потерпілому, разом з обвинуваченим ОСОБА_10 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження та зупинені, та невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, руками, ногами та невстановленими тупими предметами нанесли чисельні удари (точна локалізація та кількість яких невстановлена) у голову та інші частини тіла ОСОБА_11 , спричинивши останньому наступні тілесні ушкодження: синці на перехідному епітелії верхньої та нижньої губ з крововиливами в слизові оболонки, забійну рану - на волосистій частині потилично-тім`яної області справа («Л»-подібної форми, нерівні, нерівномірно осаднені краї, заокруглені кінці, тканинні перетинки та кровонапливні м`які тканини в дні); садно - в потиличній області справа з гематомою в м`яких тканинах; садно на фоні синця - на спинці носа; синець - на повіках правого ока; синець на повіках лівого ока з розповсюдженням на ліву скроневу область, частково на лобну область зліва та ліву пилину область, та садно на фоні даного синця - на нижній повіці лівого ока; садна - на лобній області зліва; синець на правій боковій поверхні шиї в середній та верхній третинах з розповсюдженням в завушну область, відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини; перелом кісток носа з крововиливами в м`які тканини; фрагментарно-уламковий перелом правої тім`яної кістки з розповсюдженням на ліву тім`яну, потиличну та праву скроневі кістки; крововилив над твердою мозковою оболонкою в правій тім`яно-потиличній області, в ділянці фрагментарно-уламкового перелому (епідуральний крововилив об`ємом 5 см. куб.); крововилив під твердою мозковою оболонкою; крововиливи на поверхні та в товщі сірої речовини головного мозку (забої) - на випуклій поверхні скроневої долі, на випуклій поверхні правої потиличної долі з переходом на полюс, на базальній поверхні правої лобної долі, на всьому протязі випуклої поверхні лівої скроневої долі, на випуклій поверхні лівої тім`яної долі; крововилив під м`які мозкові оболонки над обома півкулями головного мозку, більше правої; внутрішньомозкові гематоми в товщі лівої скроневої долі та в товщі лівої тім`яної долі; вторинні крововиливи в товщі підкіркових структур та стовбура мозку; рідка кров в шлуночках головного мозку, які складають єдиний комплекс відкритої черепно-мозкової травми та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), також прямі переломи 9-12-го ребер справа та 9-11-го ребер зліва по заднім анатомічним лініям, без ушкодження пристінкової плеври, з крововиливами в м`які тканини, які мають ознаки ушкоджень середнього ступеня тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я), а також синці - на передній поверхні грудної клітки зліва у верхній третині, на передній поверхні грудної клітки справа; контурні синці (невизначеної форми з вертикальними, паралельними, контурними смугастими елементами) - на задній поверхні грудної клітки справа у верхній та середній третинах; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини; крововилив в клітковину заочеревинного простору зліва; синці - на задній поверхні лівого плеча в нижній третині та на задній поверхні області лівого ліктьового суглоба, на зовнішній поверхні правої гомілки; садно - на задній поверхні області правого ліктьового суглоба; контурні синці (невизначеної форми з вертикальними, паралельними, контурними, смугастими елементами) - на задній поверхні правого плеча в середній та нижній третинах, на лівій боковій поверхні грудної клітки в середній та нижній третинах, на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині; садна - на зовнішній задньо-боковій поверхні лівого стегна у верхній третині, на передній поверхні області лівого колінного суглоба з розповсюдженням на верхню третину лівої гомілки; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Від отриманої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток основи та склепіння черепа, крововиливів над та під мозкові оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, з розвитком набряку-набухання головного мозку, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер у відділенні інтенсивної терапії КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня».

Прокурор у клопотанні посилається на те, що у даному кримінальному провадженні все ще наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є достатніми для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так прокурор наголошує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, на строк більше 7 років, а, відтак, знаючи про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим, обвинувачений може переховуватись від суду, і підтвердженням наявності такого ризику є те, що відразу після вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 залишив місце постійного проживання, з 8 квітня 2021 року постановою слідчого його оголошено у розшук, і лише на підставі ухвали слідчого судді 7 червня 2022 року він був затриманий працівниками поліції.

Також прокурор вказує про наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які є жителями Бучанського район Київської області, в якому проживає ОСОБА_7 , у зв`язку з чим останній може шляхом погроз та залякування впливати на цих осіб і примушувати змінювати надані ними покарання. Наявність такого ризику підтверджується тим, що 31 березня 2021 року свідок звернулась з заявою про допит її в якості свідка під час досудового розслідування відповідно до положень ст. 225 КПК України, оскільки, на її думку, існує небезпека для її життя та здоров`я і вона боїться у подальшому з`являтися до суду.

На переконання прокурора, існує ризик того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки докази у кримінальному провадженні ще не досліджені, а також може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки не має постійного місця роботи, відсутні постійні джерела доходу, ОСОБА_7 розлучений, з сім`єю та за місцем реєстрації не проживав.

За встановлених обставин прокурор вважає, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

За змістом оскаржуваної ухвали представник потерпілої ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_13 клопотання прокурора повністю підтримав.

Захисник ОСОБА_14 заперечував проти клопотання прокурора і вважав його надуманим та безпідставним, оскільки ОСОБА_7 вже тривалий час перебуває під вартою, а тому можливо до нього застосувати більш м`який запобіжний - цілодобовий домашній арешт або заставу в розмірі 200-300 тисяч гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 також заперечував щодо клопотання прокурора, зазначивши, що прокурором кожен раз зазначаються одні й ті ж самі ризики.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою до 26 лютого 2024 року.

Ухвала суду обґрунтована тим, що у даному випадку продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечить вимогам КПК України і ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи; що тяжкість і обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який постійного місця роботи і постійного джерела доходу не має, під час досудового розслідування перебував у розшуку, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і застосування більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не зможе забезпечити запобігання цим ризикам та належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило смерть потерпілого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів враховує, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів враховує, що розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та їх наслідків, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до наявних у матеріалах даних щодо особи ОСОБА_7 , він є особою, яка не має судимостей в силу ст. 89 КК України, а, отже, є раніше не судимою особою.

Разом з тим ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, санкція якого передбачає покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та у тяжкому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років позбавлення волі.

Колегія суддів зауважує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Окрім того, з наявних матеріалів встановлено, що з 8 квітня 2021 року ОСОБА_7 був оголошений у розшук та затриманий лише 7 червня 2022 року. При цьому доводи захисника про те, що у період розшуку ОСОБА_7 боронив країну, є непереконливими, оскільки розшук обвинуваченого оголошений 8 квітня 2021 року, тобто, задовго доповномасштабного вторгнення рф на територію України, яке відбулось 24 лютого 2022 року.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений, розуміючи невідворотність покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може ухилитись від суду.

Також колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

При цьому колегія суддів враховує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, обставин, наведених прокурором на підтвердження наявності вказаного ризику та не спростованих стороною захисту у будь-який спосіб, на переконання колегії суддів, на даному етапі судового провадження ризик впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, а, відтак, посилання захисника в апеляційній скарзі на зворотнє, є непереконливими.

Окрім того, колегія суддів вважає небезпідставним висновок суду першої інстанції щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, постійного місця роботи і постійного джерела доходу не має.

Окремо, враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, серед іншого, врахував дані про особу обвинуваченого, та дійшов висновку, що на даному етапі судового розгляду обставини, на які посилається сторона захисту, не переважають можливих ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, і будь яких доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції стороною захисту не наведено.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Будь-яких доводів на спростування встановлених судом ризиків як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, стороною захисту не наведено.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 27 грудня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 лютого 2024 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4