ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2352/21 Номер провадження 11-кп/814/773/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю : прокурора ОСОБА_6

законного представника малолітнього потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого в особі адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

та його захисника в особі адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000289 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.06.2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гречанівка Миргородського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, не працює, раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_9 після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 до Комунального підприємства «Гадяч-Житло», ОСОБА_9 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Гадяч-Житло» на користь ОСОБА_7 матеріальні збитки в розмірі 66850 (шістдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень - вартість пошкодженого автомобіля, 4200 (чотири тисячі двісті) гривень - витрати на проведення експертизи, 38500 (тридцять вісім тисяч п`ятсот) гривень - витрати на правову допомогу, 500000 (п`ятсот тисяч) гривень - моральну шкоду.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 2231 гривня 06 коп.

Скасовано арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Гадяцького районного суду від 14.07.2021, на колісний трактор марки МТЗ моделі 82.1 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , загальний легковий вантажопасажирський автомобіль марки «RENAULT» моделі «KANGOO» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , причіп з саморозвантаженням марки 2 ПТС моделі 4,5 з реєстраційним номером НОМЕР_3 .

Речові докази: колісний трактор марки МТЗ моделі 82.1 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , загальний легковий вантажопасажирський автомобіль марки «RENAULT» моделі «KANGOO» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , причіп з саморозвантаженням марки 2 ПТС моделі 4,5 з реєстраційним номером НОМЕР_3 - повернути та залишити власникам.

За вироком суду 09 липня 2021 року, близько 11 год. 10 хв. у м. Гадяч Миргородського району Полтавської області, водій ОСОБА_9 керував транспортним засобом - колісним трактором марки «МТЗ» моделі «82.1» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , до якого ззаду був приєднаний причіп марки «ПТС-4,5» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , рухаючись по вул. Будька від вул. Тельмана. При під`їзді до автозаправної станції ТОВ «БВС ритейл» (поштова адреса: вул. Будька, 49, м. Гадяч) мав на меті змінити напрямок руху, звернувши через смугу зустрічного руху на територію АЗС.

У цей же час по вул. Будька, в зустрічному напрямку від с. Червоний Кут, рухався легкий (вантажопасажирський) автомобіль марки «RENAULT» моделі «KANGOO» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , в салоні якого перебували пасажири: ОСОБА_7 , яка знаходилася на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_12 , яка знаходилася на задньому сидінні праворуч за пасажиром, що сидів попереду, малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перевезення якого на задньому сидінні за водієм здійснювалось при зрості 145 см, без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, як передбачено пп. «б» п.12.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 19.10.2001, в редакції постанов №876 від 01.10.2008 та №152 від 24.02.2021.

При зустрічному роз`їзді на рівнозначній дорозі зазначених вище автомобілів у місці асфальтованого під`їзду до автозаправної станції, водій ОСОБА_9 , виконуючи поворот ліворуч, всупереч вимог п.10.1, п.16,3 Правил дорожнього руху, не надав перевагу в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_11 , допустивши частковий виїзд керованого транспортного засобу на смугу зустрічного напрямку. Водій ОСОБА_11 , не зумівши миттєво правильно зорієнтуватися в даній дорожній обстановці при порушенні вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 , одразу не вжив заходів до екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу аж до його повної зупинки, розраховуючи, що після подачі сигналів ОСОБА_9 той все ж таки зупинить керований транспортний засіб та надасть перевагу в русі.

Зрозумівши, що ОСОБА_9 не зупиняє транспортний засіб, ОСОБА_11 спрямував керований ним транспортний засіб правіше по ходу свого руху в напрямку під`їзду до АЗС, однак уникнути зіткнення транспортних засобів не зміг: під час руху сталося зіткнення лівою бічною частиною автомобіля марки «RENAULT» з правою частиною металевого ковша трактора марки «МТЗ» моделі «82.1», що був прикріплений спереду трактора.

Таким чином, безпосередньо через порушення вимог п.п.10.1, 16.13. Правил дорожнього руху сталося зіткнення транспортних засобів дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок цієї пригоди, водій ОСОБА_11 був вимушений здійснити екстрене гальмування керованого автомобіля, під час якого при травмуванні з конструктивними елементами його салону отримав тілесні ушкодження малолітній пасажир ОСОБА_13 .

Відповідно до висновку експерта №221 від 29.07.2021, за результатами проведення судово-медичної експертизи, малолітній пасажир ОСОБА_13 отримав внаслідок ДТП тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, множинного перелому кісток лицевого скелету зі зміщенням відламків: Ле-Фор2, перелому дна орбіти, перелому лівої вилицевої кістки та переднього краю орбіти зі значним зміщенням, перелому кісток гратчастого лабіринту, двобічного перелому передніх стінок верхньо-щелепного синуса, відкритого перелому кісток носа з деформацією, двобічного гематосинусу, множинних забійно-рваних ран обличчя з дефектом м`яких тканин, які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Відповідно до висновків експертів №СЕ-19/117-21/8800-ІТ від 26.07.2021 та №СЕ-19/117-21/10552-ІТ від 13.09.2021, за результатами проведених судових інженерно-транспортних експертиз, за описаних вище обставин, водій ОСОБА_9 порушив правила безпеки дорожнього руху, діючи у невідповідності до п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001, а саме перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та всупереч вимог п.16.13 цих Правил, відповідно до яких перед поворотом ліворуч водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Недотримання цих вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_9 з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить змінити вирок суду, збільшивши суму стягнення з КП «ГАДЯЧ-ЖИТЛО» на користь ОСОБА_7 , задовольнивши цивільний позов в повному обсязі, а саме стягнути шкоду ( витрати на лікування, проїзд, харчування, медикаменти) в сумі 82 531, 38 грн., стягнути моральну шкоду в сумі 750 000, 00 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди на лікування та інших витрат, пов`язаних з перебуванням малолітнього ОСОБА_14 на стаціонарному лікуванні, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки при винесенні вироку.

Аналізуючи докази у всій їх сукупності, співставляючи дати медичних документів, дати та місце придбання ліків та інших необхідних для перебування в лікарні речей, в повному обсязі підтверджується факт понесення родиною ОСОБА_15 витрат на лікування ОСОБА_16 .

Судом першої інстанції не наведено мотивів відхилення усіх без виключення доказів щодо витрат потерпілої родини на лікування та пов`язані заходи з лікуванням дитини, постраждалої внаслідок ДТП.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити , звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд у повній мірі не встановив, у чому саме полягали порушення з боку іншого учасника ДТП водія ОСОБА_11 , чи дотримано ним Правил дорожнього руху, які норми правил безпеки дорожнього руху ним не додержано. Окрім того, не в повному обсязі досліджено висновок судової автотехнічної експертизи від 26.07.2021 № СЕ- 19/117-21/8800-ІТ, що безпосередньо вказує на наявність у діях водія ОСОБА_11 причинного зв`язку з наслідками події, посилаючись на те, що вказаний висновок ґрунтується лише на припущеннях експерта.

Висновок судової автотехнічної експертизи від 26.07.2021 № СЕ- 19/117-21/8800-1Т, що вказує на наявність у діях водія ОСОБА_11 причинного зв`язку з наслідками події жодним чином не спростовано.

Досліджуючи висновок експерта ОСОБА_17 від 26.07.2021 щодо порушення Правил дорожнього руху іншим водієм ОСОБА_11 , суд прийшов до помилкового висновку, що вказана експертиза ґрунтується на припущеннях.

Так, зі змісту судової автотехнічної експертизи від 26.07.2021 № СЕ- 117-21/8800-ІТ слідує, що у діях водія ОСОБА_11 вбачається невідповідність з вимогами п. п. 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього глосу України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Водій ОСОБА_11 , керуючи транспортним засобом марки «RENAULT» моделі «KANGOO» з реєстраційним номером НОМЕР_2 також порушив Правила дорожнього руху, про що зазначено в автотехнічній експертизі.

Окрім того він, як водій транспортного засобу, батько дитини, допустив перевезення малолітнього пасажира - свого сина ОСОБА_13 без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, як передбачено пп. «б» п. 12.11 Правил дорожнього руху, у результаті чого внаслідок ДТП дитина отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, проте його не притягнуто навіть до адміністративної відповідальності за таке порушення.

На погляд обвинуваченого така ситуація виникла виключно з моральної точки зору, оскільки у ДТП постраждала малолітня дитина, батько якої перебував за кермом автомобіля та також став учасником ДТП.

Тобто у ході розгляду кримінального провадження встановлено ряд порушень з боку водія ОСОБА_11 , які знаходяться у причинному зв`язку з ДТП, на що звертав увагу захисник, однак ні суд, ні сторона обвинувачення ніяк не відреагували та не спростували вказані посилання.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 221 від 29.07.2021 тілесні ушкодження неповнолітнього ОСОБА_13 утворились від дії твердих предметів, як з обмеженою, так і переважаючою контактуючою поверхнею, чи при ударі об такі, якими могли бути частини салону легкового автомобіля і могли утворитись при травматизації пасажира заднього сидіння легкового автомобіля 09.07.2021 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У такому випадку, якби дитина була пристебнутою ременем безпеки, тяжких травм можна було б уникнути.

У кримінальному провадженні відносно мене стороною обвинувачення оголошено в судовому засіданні та долучено до справи різні за змістом висновки автотехнічних експертиз. Проте, судом дано оцінку лише одному висновку, чому не взято до уваги інший висновок належним чином не обгрунтовано. У ході судового розгляду кримінального провадження мій захисник звертав увагу на дану обставину, однак суд на це ніяк не відреагував.

Позиція учасників провадження.

Представник потерпілого, законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 підтримали свою апеляційну скаргу.

Обвинувачений та захисник підтримали свою апеляційну скаргу.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений не оскаржуючи вид та строк покарання, призначений судом першої інстанції просить звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України. Такі доводи колегія суддів вважає слушними з таких підстав.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вирку суду вбачається, що при призначенні обвинувачеому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який хоча і є необережний, але відноситься до тяжких, тяжкість наслідків, які наступили, спричинення малолітній дитині тяжких тілесних ушкоджень, думку законного представника малолітнього потерпілого про признгачення суворого покарання, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме невідшкодування збитків потерпілій стороні, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має похилий вік, прийняв до уваги також обставину, що помякшує покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину. та обставину, що помякшує покарання, а саме вчинення злочину щодо малолітньої особи та прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим під час апеляційного розгляду втсановлено, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 визнав себе винним у вчинені даного злочину, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої сторони, жалкує з приводу того, що сталось, та по можливості, виходячи з його матеріального становища, надавав матеріальну допомогу потерпілому.

Крім того колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідив і врахував конкретні обставини справи, зокрема те, що відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи водій автомобіля, він же батько постраждалої дитини, порушив більш суттєвві пункти Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньої транспортної пригоди та наслідками дорожньої пригоди, зокрема в порушенні водієм автомобіля вимог Правил дорожнього руху, в тому числі перевищення швидкості руху транспортного засобу, не вжиття при виникненні небезпеки негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та заборону перевозити дитину, зріст якої менше 150 см. без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття та часткове відшкодування збитків потерпілій, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання, в зв`язку з чим вважає за можливе звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки, визначені положеннями ч.1 ст.76 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Вирішуючи цивільний позов у кримінальному провадженні суд першої інстанції дійшов висновку, що сам факт отримання малолітнім потерпілим ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, пов`язаними із значними пошкодженнями обличчя, внаслідок чого останній став дитиною з інвалідністю, є безумовним свідченням глибини та тривалості його моральних страждань, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував характер вчиненого злочину та його наслідки, глибину душевних страждань дитини через фізичний біль та страждання, як від перенесених операцій так і неможливість продовження активного способу життя, спілкування з однолітками, необхідність у подальшому у проведенні оперативних втручань з пластичної корекції обличчя.

Тому з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення з відповідача КП «Гадяч-Житло» моральної шкоди підлягають до задоволення в розмірі 500 000 гривень.

Водночас посилання апелянта - представника потерпілого щодо необхідності стягнення з цивільного відповідача витрат на лікування, проїзд, харчування та медикаменти в сумі 82, 531, 38 грн. заслуговують на увагу.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди на лікування та інших витрат, пов`язаних з перебуванням малолітнього ОСОБА_13 на стаціонарному лікуванні, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки при винесенні вироку.

Відповідно до медичної документації ОСОБА_18 протягом 2021 - 2022 років неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в м. Полтаві та в м. Києві, постійно знаходився під наглядом лікарів.

Так, згідно з медичною випискою, малолітній ОСОБА_13 , знаходився на стаціонарному лікуванні з 17.07.2021 року по 29.07.2021 року в Дитячій клінічній лікарні №7 Печерського району м. Києва, де йому було проведено операцію. Діагноз, з яким дитина перебувала на лікуванні - перелом кісток лицьового черепа, виворіт нижньої повіки лівого ока, дефект м`яких тканин лівої підочної ділянки із зазначенням необхідності зняття швів через чотири тижні. У Виписці докладно описано перелік проведених медичних маніпуляцій та призначених медичних препаратів, які приймав ОСОБА_16 під час перебування в лікарні та рекомендований курс медичної терапії.

На підтвердження витрат на лікування цивільним позивачем надано:

-рахунок, накладну №41907/04 від 19.07.2021 р., квитанцію на придбання пластини сітки дна ока;

-рахунок-фактуру №8-00000144 від 23.07.2021 р. та квитанцію від 26.07.2023р. на придбання набору імплантів для остеосинтезу верхньої щелепи (титан) Leader Medica на суму 19700,00 грн.

- товарні та фіскальні чеки на придбання ліків та понесених потерпілою інших витрат період перебування ОСОБА_16 в лікарні згідно з Випискою (з 17.07.2021 року по 29.07.2021

Гадяцький районний суд Полтавської області при винесенні вироку безпідставно не врахував, що витрати, пов`язані з лікуванням ОСОБА_16 , понесені цивільним позивачем саме в м. Києві в період лікування.

Також, ОСОБА_18 знаходився на стаціонарному лікуванні з 06.06.2022 року по 17.06.2022 року в Дитячій клінічній лікарні №7 Печерського району м. Києва, де йому було ведено оперативне втручання по зняттю метолофіксаторів. Зазначено, що хлопчику ведено антибіотикотерапію та рекомендовано повторний огляд.

Усі надані товарні та фіскальні чеки на придбання ліків та понесених родиною ОСОБА_15 витрат, датовані періодом перебування ОСОБА_16 в лікарні згідно з Випискою (з 06.06.2022 року по 17.06.2022 року) та видані в м. Києві.

Проїзні документи, надані цивільним позивачем в підтвердження понесених родиною Сніжко витрат на проїзд до Дитячої лікарні в місто Київ, датовані періодом перебування хлопчика на стаціонарному лікуванні в Дитячій клінічній лікарні №7 Печерського району м. Києва. Так, в період лікування, а саме з 06.06.2022 року по 17.06.2022 року надані квитки з відправленням з м. Гадяч - в м. Київ від 05.06.2022 року, з м. Києва до м. Гадяча -17.06.2022 року. Проїзні документи в повному обсязі відповідають, вимогам встановленим до такого виду документів, мають серію та номер, маршрут, вартість.

Враховуючи наведене, вимоги цивільного позивача про стягнення є обґрунтованими, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника потерпілого та зміни вироку суду в частині цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2023 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання та цивільного позову.

ОСОБА_9 вважати засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання визначеного судом першої інстанції, а саме на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтись до органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов в частині стягнення матеріальних збитків змінити та стягнути з Комунального підприємства «Гадяч-Житло» на користь ОСОБА_7 82 531 / вісімдесят дві тисячі пятсот тридцять одну гривну/ 38 коп. матеріальної шкоди.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4