ВИРОК

Іменем України

14.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові об`єднані кримінальні провадження внесені до ЄРДР за №0000244 від 09.05.2022 року та №0000388 від 07.07. 2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрований та проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого востаннє вироком Львівського апеляційного суду від 30.08.2023, за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України справа №466/6381/22, до покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі, яким було скасовано вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 14 червня 2023 року, в частині призначення покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 15:40 год., усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на балконі загального користування, що на 13 поверсі будинку АДРЕСА_2 , таємно, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені жителями даного будинку, здійснив крадіжку велосипеда марки " SHARP BULLS " синьо-сірого кольору серійний номер 8А НОМЕР_1 , вартістю 5725,97 гривень, який належить ОСОБА_6 . В подальшому, ОСОБА_4 , покинув приміщення будинку та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того ОСОБА_4 , 07.05.2022року, близько 15:40 год., усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №21І9-ІХ та зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21квітня 2022 року №2212-ІХ та зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ) в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у вестибюлі гуртожитку АДРЕСА_3 , таємно, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені жителями даного гуртожитку, здійснив крадіжку велосипеда марки "SPECALIZED-rocknopper" оранжево-чорного кольору, вартістю 13500 гривень, який належить ОСОБА_7 . В подальшому, ОСОБА_4 , покинув приміщення будинку та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім цього, 23.07.2022, близько 14:30 год., ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ та зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ та зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ) в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи неподалік стадіону, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , таємно, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, здійснив крадіжку мобільного телефону марки Samsung Galaxy A50 (SM-A505FZKUSEK) чорного кольору, вартістю 6500 гривень, який належить ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_4 , покинув місце вчинення злочину та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім цього, 28.07.2022, близько 16:30 год., ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-1Х (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-1Х та зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-1Х та зі змінами, внесеними Указом. від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ) в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи неподалік дитячого майданчику, що знаходиться біля будинку АДРЕСА_5 , таємно, повторно, шляхом вільного доступу. скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, здійснив крадіжку мобільного телефону марки Хіaomi Redmi 9A Sky Blue A50 (M2006C3LG) синього кольору, вартістю 2500 гривень, який належить ОСОБА_9 . В подальшому, ОСОБА_4 , покинув місце вчинення злочину та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Пояснив, що викрав два велосипеди та два мобільні телефони. Хотів розпорядитись речами на власний розсуд шляхом продажу або здачі в ломбард. Крадіжки вчиняв через недостачу грошей та тяжким сімейним становищем. Дії відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Крім того пояснив, що в нього остання стадія цирозу печінки та він є опікуном мами котрій 78 років. Мотиви і мета вчинення злочину, а також майно, яке він викрав, в обвинувальному акті відображені вірно. У вчиненому розкаюється. Просить суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулись до суду з заявами, згідно яких просять здійснювати розгляд справи у їх відсутності.

Відтак на підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про завершення судового розгляду у відсутності потерпілих.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд, на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються.

Між тим, суд з`ясував в обвинуваченого та інших учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини даної справи у апеляційному порядку.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, рівень суспільної небезпеки обвинуваченого, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відшкодування завданої шкоди.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин, відповідно до ст.67 КК, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, його стадію, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, декілька епізодів вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного. Також, суд враховує фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжучих обставин, за місцем проживання щодо нього скарг від мешканців не надходило, перебуває на обліку в лікаря нарколога з 01.08.2018 року по теперішній час з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, та доходить до переконання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарапння за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

Кваліфікація двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК (тотожних кримінальних правопорушень), та призначення за ними покарання здійснюється згідно з усталеною судовою практикою.

Так, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади кримінальних правопорушень і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчене кримінальне правопорушення, а решта як готування до кримінального правопорушення чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Така правова позиція відповідає висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові 08 лютого 2021 року ( справа № 390/235/19, провадження № 51-2177кмо20), а також знайшла своє відображення в існуючій практиці Касаційного кримінального суду. У постановах колегій суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 травня 2018 року (справа №187/1354/15, провадження № 51-1017км18), Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 29 листопада 2018 року (справа №541/715/17, провадження № 51-7898км18) та від 10 липня 2019 року (справа № 723/1538/16-к, провадження № 51-8625км18), Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 січня 2020 року (справа № 585/1603/17, провадження № 51-3290км19) та від 29 липня 2020 року (справа № 541/715/17, провадження № 51-7898км18), в яких зазначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається і правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються.

При призначенні покарання суд також враховує таке.

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 14 червня 2023 року у справі №466/6381/22 (номер провадження 1-кп/466/293/23 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.4 ст.185, ч.2 ст.15-ч.4 ст.185 КК України та відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5/п`ять/ років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_4 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2023 року та вироком Залізничного районного суду м.Львова від 24 січня 2023 року та призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 /п`ять/ років 1 /один/ місяць позбавлення волі. Вироком Львівьского апеляційного суду від 30.08.2023 року вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначення покарання скасовано. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.4 ст.185, ч.2 ст.15-ч.4 ст.185 КК України та відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5/п`ять/ років 1 /один/ позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_10 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2023 року та вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 січня 2023 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання 5 /п`ять/ років 2 /два/ місяці позбавлення волі, зарахувавши у строк покарання частково відбуте покарання за попередніми вироками.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Захисник просив суд при призначенні покарання призначити покарання в межах найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК України, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначаються покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

При цьому, суд не залишає поза увагою ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та їх кількість, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку в лікаря нарколога з 01.08.2018 року з по теперішній час з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, стан його здоров`я, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, якІ обтяжують покарання.

З вищевикладеного вбачається, що за наявності встановлених судом обставин, з врахуванням особи винного та обставин вчинення злочину, ступінь його суспільної небезпеки, його тяжкість та спосіб вчинення, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови призначення покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі, оскільки в протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.

Оскільки ОСОБА_4 засуджений вироком Львівського апеляційного суду від 30.08.2023, за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України справа №466/6381/22, до покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі, яким було скасовано вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2023 року, в частині призначення покарання, а злочин, вчинений ОСОБА_4 у цій справі, вчинений до постановлення попереднього вироку, покарання обвинуваченому слід призначити з урахуванням ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, зарахувавши у строк відбуття покарання, покарання невідбуте за вироком Львівського апеляційного суду від 30.08.2023.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання речових доказів по справі вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

На підставі ч.2 ст.124 КПК стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення по справі товарознавчої експертизи від 30.05.2022 року № СЕ-19/114-22/7587-ТВ в розмірі 1029 гривень 72 копійки.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 /п`ять/ років 1 /один/ місяць.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Львівського апеляційного суду від 30 серпня 2023р. за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України (справа №466/6381/22), яким скасовано вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 14 червня 2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком5 /п`ять/ років 3 /три/ місяці, зарахувавши у строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання з 13:00 год. 31.07.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення товарознавчої експертизи від 30.05.2022 року № СЕ-19/114-22/7587-ТВ в розмірі 1029 гривню 72 копійки.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 від 15.07.2022 на велосипед марки «Specialized» оранжевого кольору із написом чорного кольору «Rockhopper» скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_12 від 10.05.2022 на велосипед марки «Sharp Bull», синьо-сірого кольору, серійний номер НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази, а саме:

бананку (сумку) чорного кольору із надписом «CONVERSEALLSTAR» із вмістом конструктор «Лего» повернути власнику ОСОБА_13 ;

велосипед марки «Specialized» оранжевого кольору із написом чорного кольору «Rockhopper» повернути власнику ОСОБА_7 ;

велосипед марки «Sharp Bull», синьо-сірого кольору, серійний номер НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_6 .

цифровий носій диск залишити при матеріалах справи.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику

Головуючий суддя ОСОБА_1