Справа № 947/99/24
Провадження № 1-кп/947/656/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2024 року Київський районний суд м. Одеси, у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження за № 0001748 від 10.12.2023 рокувідносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2023 року близько 01 годин 15 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 під час розмови з працівником поліції ОСОБА_6 , який встановлював дані особи та обставини повідомлення, яке надійшло на планшет від охоронця «Одеського навчально-реабілітаційного центру», «невідомий в алкогольному стані ламає двері школи», діючиумисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що ОСОБА_6 являється співробітником правоохоронни хорганів, перебуває в однострою, з нагрудним номерним жетоном та виконує свої службові обов`язки, несподівано для оточуючих, маючи на меті спричини ти тілесних ушкоджень ОСОБА_6 наніс останньому один удар лівою рукою в область правої скули, чим завдав потерпілому побоїв, у вигляді забою м`яких тканин в області правої скули.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України за кваліфікуючими ознаками - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, при цьому не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті та надав наступні покази.

Так, обвинувачений пояснив, що 10.12.2023 року вночі він перебував за адресою: АДРЕСА_2 у нетверезому стані, куди приїхали працівники поліції за викликом. В ході розмови з поліцейським ОСОБА_6 , наніс йому один удар лівою рукою в область правої скули. Він бачив, що поліцейські одягнені у формений одяг та розумів, що вони перебувають при виконанні своїх службових обов`язків.

У скоєному ОСОБА_5 щиро розкаявся, просила суворо не карати та просила розглянути справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, обмежитись дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість. Також, обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

За таких обставин, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, доведена в повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети кримінального стягнення, не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.67 КК України обставиною, яка обтяжують покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, особу обвинуваченого, а саме його щире каяття в скоєному, позитивну характеристику з місця проживання, тобто пом`якшуючі обставини та обтяжуючу обставину.

Враховуючи вищезазначені встановлені судом обставини, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.75 КК України.

На переконання суду дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи Бакланов проти Росії від 09 червня 2005 року; Фрізен проти Росії від 24 березня 2005 року; Ісмайлова проти Росії від 29 листопада 2007 року) та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

У разі приведення вироку до виконання зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання період його тримання під вартою з 10.12.2023 року по 12.12.2023 року.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1