Номер провадження: 11-сс/813/487/24
Справа № 522/97/24 1-кс/522/1159/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України, в рамках кримінального провадження №0001657, внесеного до ЄРДР 18 грудня 2023 року, -

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Приморської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 до 02.04.2024 року включно.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявністю ризиків, передбачених п. 1,2,3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, які не зменшилися та продовжують існувати, а тому є необхідність подальшого тримання під вартою підозрюваного.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є необґрунтованою та постановлена з істотним порушенням вимог КПК України, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- слідчий суддя формально розглянув клопотання про продовження строку тримання під вартою;

- обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, які зазначені слідчим, мають ознаки штучного затягування досудового розслідування;

- пред`явлене повідомлення про підозру є необґрунтованим, оскільки наявні ознаки провокації злочину, зокрема: основний свідок обвинувачення є наркозалежною особою, який має проблеми з грошима; під час затримання було залучено понятих, які перебувають у розшуку; зі сторони ОСОБА_11 , який був таємним агентом, проявлялась надмірна ініціатива, так, останній телефонував підозрюваному з 29.12.2023 року по 01.02.2024 року щонайменше 5 разів;

- сторона обвинувачення не довела існування встановлених слідчим суддею ризиків, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при продовженні запобіжного заходу;

- слідчий суддя залишив поза увагою, вік та стан здоров`я підозрюваного, який потребує постійної уваги та слідкування за способом життя;

- характер повідомлення про підозру не дає підстав застосування положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки у даному випадку насильство, як і його погроза, не застосовувалось.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою засотувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор, слідчий та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції, та перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційній суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з вимогами ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності зазначених у статті 177 КПК України ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Так, на виконання вимог ст.178 КПК України слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, відомості про нього в їх сукупності з урахуванням сімейного стану, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення за пред`явленим повідомленням про підозру. Також надано оцінку доводам сторони обвинувачення про існування обставин, які як свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, так і що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а саме: необхідність отримати висновок судово-психіатричної експертизи; судово-біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» по вилученим речовим доказам, а саме: грошових коштах у розмірі 10000 доларів США та шкарпетки; отримати висновок судово-біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» по зразка букального епітелію підозрюваного; отримати висновок експертизи матеріалів і засобів відео-звукозапису з метою ідентифікації диктора; витребувати інформацію телефонних з`єднаннях учасників події з ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфселл» з метою з`ясування переміщення учасників події; виконати інші слідчі (розшукові) дії проведення яких потребує значного проміжку часу, виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які не представилось можливим виконати у встановлений КПК України строк.

При цьому, слідчий суддя врахував, що керівником Приморської окружної прокуратури міста Одеси строк досудового розслідування продовжено до 02 квітня 2024 року, через що визнав доведеним посилання прокурора на неможливість закінчити досудове розслідування до 02 березня 2024 року, тобто до спливу строку дії ухвали слідчого судді від 05 січня 2024 року про застосування до підозрюваного тримання під вартою (а.с. 188-192 т.1).

Тому, помилковими є твердження апеляційної скарги, що обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, які зазначені слідчим, мають ознаки штучного затягування досудового розслідування.

Відповідно до клопотання у провадженні СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001657 від 18 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України (а.с.7-8,16 т.1).

02 січня 2024 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками - готування до умисного вбивства, тобто умисного противоправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення (а.с.98-104 т.1).

За версією слідства, ОСОБА_10 на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин запланував організувати вбивство свого сусіда ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в домі АДРЕСА_1 , замовивши його виконання іншій особі, тобто скоїти вбивство на замовлення.

Для реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_10 , на початку грудня 2023 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, знаходячись на території Приморського району м. Одеси, виступаючи таким чином замовником вказаного злочину, переслідуючи мотив на умисне вбивство особи, зробив замовлення вбивства своїм знайомим ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , а саме вбивство свого сусіда ОСОБА_12 , за що пообіцяв виплатити виконавцям вбивства грошову винагороду у розмірі 10000 доларів США. Крім того, ОСОБА_10 виказав про необхідність придбання виконавцями вогнепальної зброї та за потребою підшукання напарників, або співвиконавців такого замовлення.

Після цього, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний характер доручених їм дій, а саме умисному вбивстві на замовлення ОСОБА_12 , та переконавшись у рішучості злочинних намірів ОСОБА_10 , з метою попередження вчинення вказаного злочину, вирішили звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів і стали сприяти у викритті злочину, у тому числі в прийнятті участі у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій.

Надалі, ОСОБА_10 , 22.12.2023 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , біля автомийки «Вега», переслідуючи умисел щодо умисного вбивства ОСОБА_12 , з метою обговорення деталей вбивства, а саме: часу, місця, способу та винагороди за його скоєння, зустрівся з ОСОБА_13 та іншим співвиконавцем ОСОБА_14 , якого підшукали для виконання навмисного вбивства за проханням ОСОБА_10 .

На момент зустрічі, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вже діяли під контролем правоохоронних органів.

Під час зустрічі, в ході розмови ОСОБА_10 наполягав на скоєнні вбивства ОСОБА_12 , вказав виконавцям вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про можливість показати їм адресу мешкання його сусіда ОСОБА_12 в АДРЕСА_1 , наявність у користуванні останнього транспортних засобів та з`ясування його розпорядку дня.

Під час подальшої розмови, при уточненні способу вчинення умисного вбивства, перевірки його скоєння та порядку виплати грошової винагороди, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , що спосіб позбавлення життя ОСОБА_12 для нього не важливий, його цікавить тільки сам результат, а саме вбивство, за яке він готовий заплатити грошові кошти у розмірі 10000 доларів США.

При цьому ОСОБА_10 , з метою перевірки дійсних намірів ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , виказав вимогу надати на огляд зброю, яку останні придбали для виконання замовного вбивства.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення умисного вбивства на замовлення, ОСОБА_10 , 25.12.2023, приблизно о 11 годині 45 хвилин, зустрівся з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 біля будинку АДРЕСА_3 та з метою конспірації своїх злочинних дій, став виключно говорити з ОСОБА_11 , якому підтвердив свій злочинний намір на умисне вбивство на замовлення ОСОБА_12 , та повідомив, щоб вони виконували замовлення, а після виконання, раніше обумовлену грошову винагороду у розмірі 10000 доларів США, він передасть ОСОБА_11 .

При цьому, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_11 , що для забезпечення свого алібі, під час виконання вбивства його не повинно бути вдома та в місті Одеса, про що ОСОБА_11 повинен буде заздалегідь повідомити ОСОБА_10 засобами зв`язку.

З метою підтвердження факту умисного вбивства та розрахунку за умисне вбивство на замовлення ОСОБА_16 , 02.01.2024, близько 13.00 години, за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_11 , який пред`явив ОСОБА_10 на мобільному телефоні фотознімок закривавленого ОСОБА_16 , та пояснив, що його замовлення виконане, після чого ОСОБА_10 передав ОСОБА_11 обумовлену суму за виконання навмисного вбивства на замовлення ОСОБА_12 , а саме грошову винагороду в розмірі 10000 доларів США, що за курсом Національного банку України (1 долар США - 38 грн. 0144 коп.) складає 380144 грн.

Однак, після виконання ОСОБА_10 усіх дій, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме умисного вбивства на замовлення ОСОБА_16 , злочин не було скоєно з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 не мали наміру виконувати замовлення на вбивство, а ОСОБА_10 затримано працівниками поліції після передачі грошової винагороди в розмірі 10000 доларів США, що за курсом Національного банку України (1 долар США - 38 грн. 0144 коп.) складає 380144 грн.

Апеляційний суд зауважує, що факт імовірного вчинення кримінального правопорушення за описаних у клопотанні обставин перевірявся та був підтверджений при розгляді питання про обґрунтованість підозри у цілях застосування запобіжного заходу, що підтверджується ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року (справа № 522/97/24; провадження 1-кс/522/58/24) та ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2024 року (справа № 522/97/24; провадження 11-сс/813/191/24).

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви №№ 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).

Від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

На підтвердження обґрунтованості повідомленої ОСОБА_10 підозри сторона обвинувачення серед іншого надала: протокол прийняття заяви від ОСОБА_13 , в якій він просить прийняти міри відносно чоловіка на ім?я ОСОБА_17 , який запропонував йому здійснити вбивство його сусіда за грошову винагороду; показами потерпілого ОСОБА_12 (а.с.17-18 т.1); протоколи допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , які повідомили, що на початку грудня 2023 року ОСОБА_10 звернувся до них з проханням вирішити конфлікт з сусідами, а саме вбити (а.с.19-24; 25-29 т.1); протокол контролю за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту (а.с.115-118 т.1); протокол за вчинення злочину у формі імітування обстановки злочину (а.с.119-132 т.1); протокол допиту свідка ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , (а.с.49-53; 57-60;65-67 т.1).

Оскільки на цій стадії встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та не передбачають обов`язку встановлення вини конкретної особи, на переконання апеляційного суду, у даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_10 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника в частині наявності ознак провокації, що полягала у підбурюванні з боку ОСОБА_11 , з огляду на неодноразові дзвінки підозрюваному у період з 29 грудня 2023 року по 01 лютого 2024 року, колегія суддів вкотре зазначає, що на даному етапі неможливо встановити наявність або відсутність ознак провокації лише за твердженнями захисника, тобто без комплексної оцінки усіх доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження у їх сукупності, а отже, наявність таких ознак не може стверджуватися лише з огляду певні обставини, тим більше, зміст наданих стороною обвинувачення доказів, не стверджує про наявність провокації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання захисника на те, що основний свідок обвинувачення є наркозалежною особою, який має проблеми з грошима, а під час затримання було залучено поняті, які перебувають у розшуку, не створюють, зважаючи на стадію кримінального провадження, переконання, що дії ОСОБА_10 були спровоковані.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності (зменшення) існування ризиків, можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Так, перевіряючи висновки слідчого судді щодо продовження існування ризиків, передбачених п. 1,2,3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, таких як: переховування від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином , колегія суддів в межах доводів апеляційної скарги встановила належне та детальне обґрунтування продовження існування кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги щодо відсутності або зменшення зазначених ризиків, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду встановлено, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, та, розуміючи, що за його вчинення, у разі доведеності вини йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Отже, співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим. Крім того, колегія суддів бере до уваги фактори, пов`язані з характером особи, зокрема, ОСОБА_10 не має жодних обмежень для виїзду за межі країни, оскільки є особою пенсійного віку - 1957 року народження, а майновий стан підозрюваного свідчить про достатність ресурсів для життя підозрюваного в умовах розшуку.

Окрім того, в зазначеному кримінальному провадженні продовжує існувати доведений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження ще триває та наразі не зібрані всі докази, які мають суттєве значення для цього кримінального провадження.

Враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у значній мірі підтверджується показаннями свідків, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на свідка з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Колегія суддів звертає увагу на обставини та характер вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, зокрема, підозрюваний, маючи намір на позбавлення життя ОСОБА_12 , здійснив пошук виконавця для реалізації свого умислу, що вказує про схильність та здатність підозрюваного, приховувати свої протиправні.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні цього питання апеляційний суд виходить з того, що умови домашнього арешту по суті є «несуворою» формою ізоляції підозрюваного, та не запобігають можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації зі свідками з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи. З цих підстав домашній арешт на цьому етапі досудового розслідування не зможе ефективно запобігти вказаному ризику. Враховуючи наведені обставини, а також характер інкримінованого кримінального правопорушення проти найцінніших людських благ - життя та здоров`я особи, які становлять одну із найпоширеніших та визнаються одними з найнебезпечніших груп злочинних дій, які руйнують і спотворюють найцінніші блага, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти встановленим ризикам.

Відхиляючи доводи захисту про те, що судом безпідставно не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд звертає увагу, що умисел підозрюваного був направлений на спричинення смерті іншій людині, тому, згідно положень ч.4 ст.183 КК України, суд має право не визначати розмір застави щодо вказаного злочину.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним і обґрунтованим, а підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України, в рамках кримінального провадження №0001657, внесеного до ЄРДР 18 грудня 2023 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4