Справа № 675/1919/23
Провадження № 1-кп/675/36/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2024 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ізяславі кримінальне провадження № 0001464, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 серпня 2023 року, про кримінальне правопорушення за ст. 336 КК України, у вчиненні якого обвинувачується

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізяслава Хмельницької області, українець, громадянин України, освіта повна середня, розлучений, на утриманні малолітніх дітей, осіб похилого віку не має, не працюючий, житель АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період за таких обставин.

Відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, дію якого продовжено Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 02 травня 2023 року № 3057-IX.

Указом Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», оголошено загальну мобілізацію, строк проведення якої востаннє продовжено з 20 травня 2023 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 254/2023 від 01 травня 2023 року.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06 грудня 1991 року визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Разом з тим, ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , 31 травня 2023 року власноручно засвідчив своїм підписом про отримання повістки про його виклик на 24 червня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою АДРЕСА_2 , для проведення призову за мобілізацією та відправлення у військову частину для проходження військової служби.

Однак, всупереч ст. 65 Конституції України, п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», та Указу Президента України № 574/2022 від 12 серпня 2022 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 2501-ІХ від 15 серпня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», Указу Президента України № 758/2022 від 07 листопада 2022 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 2739-IX від 16 листопада 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», Указу Президента України № 59/2023 від 06 лютого 2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 2916-IX від 07 лютого 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», Указу Президента України № 254/2023 від 01 травня 2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України № 3057-IX від 02 травня 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», п. 1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно зявитися24 червня 2023 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби у зв`язку із призовом за мобілізацією, без поважних причин умисно не з`явився за викликом та про причину неявки ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив, ухилившись таким чином від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період не визнав, суду показав, що з`являвся за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшов медичний огляд, але вважає, що медичний огляд ним був пройдений не в повному обсязі і військово-лікарська комісія зробила неправильний висновок про його придатність до військової служби, оскільки він пройшов тільки двох лікарів, також не було взято до уваги, що він має травми голови і хребта. ОСОБА_4 не заперечував, що отримав повістку і мав з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого слідування до військової частини, але за викликом не з`явився, причин неявки не повідомив. Також ОСОБА_4 вказав, що не казав працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що не згоден з висновками військово-лікарської комісії щодо придатності до військової служби.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_4 своєї вини не визнав, його вина підтверджується дослідженими в ході судового слідства доказами.

ОСОБА_4 строкової військової служби не проходив, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 30 травня 2023 року, що підтверджується відомостями з військового квитка ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 та військово облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 за станом здоров`я являється придатним до військової служби, що підтверджується карткою № 252 обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_4 та довідкою військово-лікарської комісії № 1198 від 10 травня 2023 року.

Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_5 , котрий працює в ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду показав, що знає ОСОБА_4 і саме свідок відвозив обвинуваченого проходити військово-лікарську комісію. ОСОБА_5 вказав, що ОСОБА_4 була надана можливість зібрати необхідні медичні документи, зокрема з «Сіліцеї», де стоїть на медичному обліку обвинувачений. Свідок зазначив, що ОСОБА_4 був призначений в команду і направлений до військової частини, але не підійшов для виконання відповідних задач і повернувся назад, в зв`язку з цим йому була призначена нова команда та виписана повістка, однак ОСОБА_4 більше у ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, причин неявки не повідомив.

Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_6 , котрий являється працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду показав, що знає ОСОБА_4 і саме свідок вручав йому повістку в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 для того, щоб обвинувачений з`явився в червні 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки у військову частину. Свідок повідомив, що ОСОБА_4 пройшов медичний огляд і військово-лікарською комісією був визнаний придатним до військової служби. ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_4 не скаржився на висновок військово-лікарської комісії та вказав, що у разі незгоди з висновками місцевої військово-лікарської комісії військовозобов`язаний направляється на огляд обласної військово-лікарської комісії, а в разі незгоди з висновком обласної військово-лікарської комісії, військовозобов`язаний направляється на огляд регіональної військово-лікарської комісії. Свідок показав, що не зважаючи на отриману повістку, ОСОБА_4 у вказаний день до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причини не повідомив, на телефонні дзвінки відповідати перестав і його на можна було знайти.

Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_7 , котрий являється працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду показав, що знає ОСОБА_4 , йому була видана повістка на 24 червня 2023 року, однак обвинувачений у вказаний день до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, причин неявки не повідомив. Свідок зазначив, що жодних скарг з приводу неправильності висновку військово-лікарської комісії ОСОБА_4 не висловлював.

У п. 53 рішення Європейського суду у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Пунктом 86 рішення Європейського суду у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на неповне проходження медичного огляду і неправильність висновку військово-лікарської комісії про його придатність до військової служби не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, оскільки згідно п. 10 картки № 252 обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_4 він пройшов усіх передбачених лікарів; як поясняв сам ОСОБА_4 , що підтвердили всі допитані в ході судового слідства свідки, обвинувачений жодних скарг на неправильність висновку військово-лікарської комісії працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 не висказував. В ході судового розгляду обвинувачений пояснив, що за медичною допомогою до лікувальних закладів не звертався, жодних доказів на підтвердження власних доводів про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 суду не надав.

Оцінивши всі досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період доведена. Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст. 336 КК України.

Підходячи до призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, в ході судового розгляду не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , в ході судового розгляду не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, котрий вини не визнав, у скоєному не розкаявся, в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, за інформацією досудової доповіді інспектора Шепетівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як високі, та обставини справи, суд знаходить, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в ізоляції від суспільства та поміщенні на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. При визначенні строку покарання суд приймає до уваги обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність ст. 69 КК України може бути застосована за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Проте, з огляду на відсутність обставин, які пом`якшують покарання, з урахуванням даних про особу винного, відсутні правові підстави для призначення обвинуваченому покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 336 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. В даному випадку, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, обставини справи та особу винного, суд вважає, що ОСОБА_4 не підлягає звільненню від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор у судових дебатах заявив клопотання про доцільність заміни обвинуваченому запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взяття ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Приймаючи до уваги тяжкість покарання, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, однак ніде не працює, жодного разу не з`явився до суду за викликом, на всі засідання доставлявся працівниками поліції на виконання ухвал про привід обвинуваченого, суд вбачає наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам ОСОБА_4 переховуватися від суду, запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень та забезпечення виконання вироку.

З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку, що ОСОБА_4 слід замінити запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, внаслідок чого не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 369-371, 373-376 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу змінити з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взяти ОСОБА_4 під варту з залу суду.

Початок строку покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання засудженого.

Вирок суду може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1