Справа № 345/1949/24
Провадження № 11-кп/4808/252/24
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2024 року продовжено запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, на 60 днів - до 02 червня 2024 року включно. Визначено ОСОБА_8 заставу у межах 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в розмірі 908400 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, прокурор у кримінальному провадженні-прокурор відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , в якій просить ухвалу Калуського міськрайонного суду від 04.04.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу застави.

Посилається на те, що при розгляді клопотання про продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, суд у порушення п.2 ч.1 ст.411 КПК України, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Вказує на те, що приймаючи рішення суд врахував, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, однак залишив поза увагою особливу тяжкість інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.255-1 КК України та його активну роль при їх вчиненні, попередні судимості, підвищену суспільну небезпеку особи та суспільний інтерес до справи.

Звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_10 є інвалідом 1 групи, що відповідно до ст.67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання. Одночасно з цим, фактично упродовж 5 років з 2019 року і до моменту затримання 06 жовтня 2023 року працівниками правоохоронних органів ОСОБА_8 , за попереднім зговором ОСОБА_11 , систематично вимагав у потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти, застосовуючи при цьому фізичне та психологічне насильство, погрожуючи насильством та фізичною розправою останньому, у тому числі застосування вогнепальної зброї. Крім цього, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення насильницьких злочинів, протиставляючи себе нормам законності та бажаючи продовжувати свою діяльність на противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, відповідно до водійських традицій, поширював злочинний вплив.

Зазначає, що на даний час в судовому засіданні не допитана жодна особа, з числа потерпілих та свідків, більшість з яких особисто знайомі з ОСОБА_8 , якому відомі адреси їх проживання.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги.

.- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_13 заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.255 -1, ч.2 ст.355, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

22.03.2024 року прокурор звернувся до суду із клопотаннями про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів без визначення застави. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, які згідно ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, суд першої інстанції враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , якому інкриміновано особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років. Суд також враховує суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та їх наслідків.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не відпали і не зменшилися.

Покликання прокурора в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді в частині визначення розміру застави, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, на досудовому слідстві при обранні та продовженні запобіжного заходу слідчий суддя не визначив обвинуваченому розмір застави. Водночас, враховуючи обставини, які характеризують особу обвинуваченого, в сукупності з іншим обставинами кримінального провадження, приходить до переконання про можливість обрання обвинуваченому альтернативного виду запобіжного заходу - застави.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави встановлюється судом від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 4 статті 182 КПК визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього..

Колегія суддів враховує, що особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: його вік, наявність на утриманні двох малолітній дітей, стан здоров`я, зокрема те, що в нього вроджена вада серця, дефект міжшлуночкової перегородки, те що він не працює, не має постійного доходу , раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

До матеріалів справи додано виписку № 5914/24 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_8 , у якій зазначено діагноз хворого: варикозна хвороба нижньої кінцівки та варикозна хвороба лівої нижньої кінцівки.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд обмежений у можливості з`ясувати обставини, які свідчать про стан розгляду провадження в суді першої інстанції, оскільки не має доступу до кримінального провадження та розглядає скаргу, використовуючи матеріали контрольного кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження не містять даних про конкретний зміст обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_8 , а наведене у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтування містить посилання тільки на правову кваліфікацію правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає що визначення застави обвинуваченому ОСОБА_8 в розмірі 908400 гривень, відповідає 300 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб та узгоджується зі змістом ст. 182 КПК. Внесення застави в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та є не завідомо непосильним для нього.

При вирішанні вищевказаного питання, колегія суддів приймає до уваги, що розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення і, враховуючи стадію на якій знаходиться розгляд провадження, вважає, що саме такий розмір застави здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

При визначенні обвинуваченому розміру застави, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4