Справа № 201/4920/18
Провадження № 1-кп/201/130/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000034 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

представник потерпілого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження № 0000034 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України в якому відносно обвинуваченого обрано найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого оскільки ризики які були при обранні цього заходу не змінились і не зменшились, зокрема, наявні ризик уникнення суду, так як ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за яке не передбачене покарання у виді позбавлення волі з умовою звільнення від його відбуття, обвинувачений систематично не з`являвся в судові засідання, тим паче, що він не має соціальних зав`язків, не має роботи. Крім того, існує ризик вчинення повторного злочину, так як останній обвинувачується у вчиненні неодиничного злочину.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на те, що судом досліджено всі докази і суд очевидно бачить безпідставність обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК, те що строки притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 146 КК завершились та те, що покарання за злочин передбачений ч. 1 ст. 263 КК може бути призначений не пов`язаний з позбавленням волі, а тому ризики невпинно знижуються і в даний час соціальні зв`язки обвинуваченого та попередні заяви його тітки, яка мала намір надати місце проживання обвинуваченому, свідчать, що менш суворий запобіжний захід здатний запобігти ризикам.

Заслухавши учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, то обґрунтованість підозри не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Доводи захисту про оцінку обґрунтованості обвинувачення суд не приймає до уваги так як якщо суд під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу надасть оцінку доказам, то це викличе обґрунтований сумнів у можливості суду зберегти об`єктивність в подальшому при ухваленні рішення за результатами кримінального провадження.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Оцінюючи заявлені прокурором ризики, суд погоджується з тим, що ризик уникнення суду існує і він до цього часу залишається значним з огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинення тяжких та особливо тяжкого злочину і розуміючи наслідки розгляду кримінального провадження може намагатись ухилитись суду.

Цей ризик підтверджений поведінкою ОСОБА_3 , який перебуваючи без запобіжного заходу більше половини призначених судових засідань не з`являвся до суду повідомляючи про поважність неявки, однак не надаючи доказів такої поважності. Лише після обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вдалось забезпечити належну процесуальну поведінку і за час перебування під вартою обвинуваченого досліджено більшу частину доказів у кримінальному проваджені. Недослідженими залишаються лише докази сторони захисту, які не надаються протягом останніх більш як пів-року.

Цей ризик збільшується і самим фактом перебування країни у воєнному стані, коли уникнути суду легше ніж в мирний час.

Додатково цей ризик підтверджується і свідомим обманом обвинуваченим суду щодо місця його проживання і порушенням умов домашнього арешту про що описано в попередніх ухвалах, що свідчить про те, що він може вдатись і до обману в майбутньому.

На сьогоднішній день, коли всі докази досліджені, обвинувачений розуміючи, що кримінальне провадження добігає кінця, може намагатись уникнути суду.

Також не виключений ризик і вчинення нового злочину обвинуваченим, так як останній обвинувачується у вчиненні корисливого і неодиничного злочину, що свідчить про його схильність до злочинної діяльності, а в умовах відсутності постійного джерела доходу, цей ризик лише збільшується.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відносно обвинуваченого може бути обрано запобіжний захід.

Вирішуючи питання про вид запобіжного заходу суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, негативних даних про який не має, його соціальні зв`язки, які не є міцними, те що він не працює. Також суд враховує обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, яке являється тяжким, його поведінка під час судового розгляду, що проявилось у неодноразових неявках в судові засідання та у надані суду неправдивих відомостей щодо місця свого проживання, що призвело до неможливості виконання обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що в своїй сукупності свідчить що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатен забезпечити ці ризики, а тому строки тримання під вартою обвинуваченого підлягають продовженню.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, які будуть на нього покладені у разі внесення ним застави. У зв`язку з цим, а також враховуючи тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_3 , його особу, й ого матеріальний стан, суд вважає за необхідне визначити заставу у мінімальному розмірі в сумі 208 000 гривень, яка здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 199 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до 25 травня 2024 року.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_3 або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі 208 000 гривень, ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти зобов`язати його: прибувати за кожною вимогою до суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки застава звертається у дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено 27.03.2024 о 17:20 годин.

Слідчий суддя ОСОБА_1