Провадження № 11-кп/824/342/2024 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

законного представника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_8

особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого, погодженого прокурором про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0004696 від 23.06.2019 щодо ОСОБА_9 за ознаками суспільного небезпечного діяння, передбаченого п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року вказане клопотання було задоволено. Застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_9 в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до набрання ухвали законної сили залишено без змін. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду, а також вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_9 , 22 червня 2019 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, прийшовши разом з малолітнім ОСОБА_12 на берег озера «Вирлиця», що знаходиться на відстані приблизно 150 метрів від будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин до свого рідного брата ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою позбавлення життя малолітньої дитини - ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що останній є малолітнім, оскільки є його родичем, став з особливою жорстокістю наносити цілеспрямовані численні удари ножем у різні частини тіла останнього, чим спричинив 31 колото-різане поранення на тілі малолітнього ОСОБА_12 та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті малолітнього ОСОБА_12 , з особливою жорстокістю, з метою доведення умислу до кінця, наніс не менше п`яти цілеспрямованих ударів молотком у область голови малолітнього ОСОБА_12

Смерть малолітнього ОСОБА_12 , настала від множинних колото-різаних поранень тіла з ушкодженням внутрішніх органів та судин з розвитком крововтрати, цього ж дня, у проміжок часу в межах 20-30 хвилин і до 1 години від моменту спричинення ушкоджень.

Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов додому, а тіло малолітнього ОСОБА_12 , прикривши мішком, який мав при собі, залишив на березі озера «Вирлиця» у м. Києві.

В подальшому, ОСОБА_9 , з метою приховати сліди вчиненого повернувся на берег озера «Вирлиця», що знаходиться на відстані приблизно 150 метрів від будинку АДРЕСА_1 , прив`язав мотузкою до ніг ОСОБА_12 камінь і затягнув тіло у воду озера «Вирлиця» приблизно на відстань двох метрів від берегової лінії.

Мотивуючи своє рішення про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, суд оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України, скоєне у стані неосудності.

В апеляційній скарзі захисник вказала на незаконність ухвали. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги показання ОСОБА_9 , надані ним в судовому засіданні про те, що він не вчиняв вбивство малолітнього ОСОБА_12 , а працівниками поліції під час проведення досудового розслідування чинився на нього тиск. Крім цього, захисник зауважила про те, що відсутні докази, які свідчили про причетність ОСОБА_9 до вчинення поставленого йому у вину суспільно небезпечного діяння, оскільки зазначені в оскаржуваній ухвалі докази, на переконання захисту, вказують виключно про проведення оперативно-розшукових та слідчих дій та прямо не свідчать про причетність ОСОБА_9 до вбивства малолітнього ОСОБА_12 . Так, апелянт указала про те, що ні на одній із речей чи взутті ОСОБА_9 не було вилучено слідів загиблого ОСОБА_12 , а на досудовому розслідуванні не було перевірено та встановлено осіб, на яких вказував ОСОБА_9 щодо їх причетності до вчинення вбивства малолітнього ОСОБА_12 . За наведених обставин просила скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні уточнила вимоги апеляційної скарги та просила апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а кримінальне провадження у справі закрити на підставі ч. 3 ст. 513 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що суспільно небезпечне діяння не було вчинено ОСОБА_9 ,

ОСОБА_9 та його законного представника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу;

прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника;

дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 3 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено у ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

Як вбачається з тексту ухвали суду від 08.07.2021 року, оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого п.п. 2,4 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті малолітній дитині, вчиненого з особливою жорстокістю, скоєне у стані неосудності, а тому застосував до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру предмет доказування має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно-небезпечного діяння, а тому обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно-небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди). Умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи.

Таким чином, вчинення певного суспільно небезпечного діяння у стані неосудності передбачає відсутність у свідомості особи чітко сформованого умислу в розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення,

Разом з тим, як у тексті клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру, так і в ухвалі суду дії ОСОБА_9 кваліфікуються за п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України як злочинне діяння, що вчинене із відповідним умислом та мотивом, що є несумісним з наявним у нього станом неосудності.

Таким чином, встановивши, що мав місце злочин, а не суспільно небезпечне діяння, суд першої інстанції був позбавлений можливості застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру та постановити відповідну ухвалу, що є істотним порушенням вимог КПК України.

При цьому допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог КПК України є таким, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості ухвалити своє рішення, а тому у справі слід призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого слід урахувати вищенаведене та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам статті 370 КПК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого п.п. 2,4 ч. 2 ст. 115 КК України, а також характер його захворювання, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінкуна строк 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 508 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, продовжити на 60 (шістдесят) днів, а саме до 13.06.2024 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4