Справа № 626/2012/24
Провадження № 1-кс/626/873/2024
Справа №626/2012/24
Провадження №1-кс/626/873/2024
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

23 травня 2024 року м. Красноград

Слідчий суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ст.слідчого відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Красноградської окружної прокуратури в рамках кримінального провадження за №0000570 від 21.05.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Власівка Кегичівського району Харківської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживаючий по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, пенсіонер, інвалід ІІ групи, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не засуджений.

- який підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до поданого клопотання 21.05.2024р. до чергової частини ВП №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 21.05.2024, близько 17:00 год., у власному домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ознаками насильницької смерті вогнепальне поранення в голову.

Відомості про вказаний злочин внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000570 від 21.05.2024 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.115 КК України.

Під час огляду місця події, а саме домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вогнепальним пораненням в голову. В кімнаті з трупом виявлено мисливський нарізний карабін Remington 783, кал.308 win RA №17026C.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 проживав спільно зі своїми батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

За місцем свого мешкання ОСОБА_7 , на законних підставах, зберігав вогнепальну зброю, серед якої карабін «Remington-783» (калібр 308 Win, серія RA номер 17026С).

21.05.2024 близько 15:00 год. ОСОБА_7 зайшов до однієї з кімнат в будинку за місцем мешкання за вказаною вище адресою. В кімнаті на той час перебував ОСОБА_4 . Між вказаними особами останнім часом склалися неприязні відносини. Зайшовши до кімнати, ОСОБА_7 образив нецензурним словом ОСОБА_4 та пригрозив останньому фізичною розправою, після чого ліг спати на диван.

У відповідь на образи та погрозу, близько 15:30 год., ОСОБА_4 , взяв до рук заряджений карабін «Remington-783» (калібр 308 Win, серія RA номер 17026С), який зберігався поза сейфом (металевою шафою), на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, з мотивів помсти за неодноразові образи, погрози та принизливе ставлення, підійшов до ОСОБА_7 , який спав, лежачи на дивані, та здійснив один постріл йому в голову в лобну частину, у результаті чого умисно протиправно заподіяв смерть останньому.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

21.05.2024 о 18 годині 00 хвилині, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , відповідно до ст.208 КПК України, затримано.

22.05.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Вищевикладене підтверджується: протоколом огляду місця події від 21.05.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 .

Враховуючи вищевикладене у органів досудового розслідування є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4

1) може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик ґрунтується на тому, що підозрюваний розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин може залишити місце свого мешкання, в тому числі шляхом виїзду з району, області з метою уникнення від кримінальної відповідальності та переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

2)незаконно впливати на свідків та потерпілу по кримінальному провадженню, відповідно до п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Вказаний ризик ґрунтується на тому, що свідки та потерпіла вказаного злочину проживають з ним в одному будинку, перебувають з ним у сімейних відносинах, тобто підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, яким являється його онука або потерпілу, якою являється його дружина, з метою викривлення їх свідчень під час досудового розслідування, а також в суді на його користь з метою уникнути кримінального покарання, що значною мірою може вплинути на всебічне та повне встановлення всіх обставин вказаного злочину.

3)вчинити інший злочин проти життя та здоров`я своїх близьких родичів, або інших осіб, відповідно до п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Вказаний ризик ґрунтується на тому, що ОСОБА_4 вчинив умисне вбивство свого сина, може становити загрозу для оточуючих або себе.

Так, слід також зазначити до уваги, що відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Беручи до уваги викладене, оскільки наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 скоїв особливо тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, може переховуватися від органів досудового розслідування та може перешкоджати встановленню всіх обставин скоєного злочину, впливати на свідків у зазначеному кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також та наявність в даному кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, цінності життя людини, застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному провадженні не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством та не забезпечить запобігання зазначеним вище ризикам.

Перевіривши надані суду матеріали кримінального провадження, дослідивши докази та додатки по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, заслухавши думку прокурора, який підтримав вказане клопотання, пославшись на доводи та факти викладені в ньому, думку самого підозрюваного, який просив обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, думку захисника, який теж просив обрати його підзахисному міру запобіжного заходу у вигляду цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя приходить до наступного.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_4 частково визнав свою провину, пояснивши що він не заперечує самого факти вистрілу в свого сина ОСОБА_10 , однак пояснює, що до цього призвело його постійне психологічне та фізичне знущання над ним. При цьому пояснив, що він є пенсіонером, інвалідом ІІ групи, у 2018 році він (підозрюваний) сильно захворів після перенесеного інсульту, в результаті чого не міг керувати своїм господарством, в зв`язку з чим в середині 2018 року переписав всі свої статки, в тому числі фермерське господарство на свого сина ОСОБА_11 . Однак через деякий час він дізнався, що його син почав розпродавати землю та фермерське господарство, а гроші витрачав не зрозуміло на що, почав вживати наркотики, в зв`язку з чим між ним і сином почали виникати певні конфлікти, спочатку тільки словесні, а останні кілька років стосунки взагалі погіршилися і син став постійно знущатися над ним, як морально так і фізично постійно ображав його та наносив тілесні ушкодження, бив його та постійно погрожував, що вб`є його. Він сам протистояти сину не міг в зв`язку зі станом здоров`я, оскільки він є інвалідом і після перенесеного інсульту йому взагалі тяжко пересуватися та ходити, в правоохоронні органи він не звертався, оскільки не хотів щоб про таку ситуацію знали сторонні особи та сусіди, про це знала тільки його дружина. 21.05.2024 року він сидів у своїй кімнаті та дивився телевізор, коли близько 15год. син ОСОБА_12 приїхав з тренування, а коли зайшов до будинку, то одразу ж сказав в його сторону «що сидиш ху…ло, ну сиди сиди, я тебе скоро вб`ю, готуйся», після чого ліг на диван та відвернувся обличчям до стіни. Вказані слова він для себе сприйняв як реальну загрозу для свого життя, з урахуванням попередньої поведінки сина та його постійних знущань та побоїв з його сторони. Після цих слів у нього не витримали нерви і він взяв карабін, який стояв біля сейфу і зробив один постріл в голову сина, після чого вийшов на двір та повідомив про вказані події своїй онуці, яка перебувала у них у гостях, яка одразу ж повідомила про це його дружину, а потім була викликана поліція, після чого він знаходився у будинку та чекав на приїзд поліції.

Потерпіла ОСОБА_9 , яка була рідною матір`ю загиблого ОСОБА_7 та є дружиною підозрюваного ОСОБА_13 , в судовому засіданні пояснила, що її чоловік дуже хворий, після перенесеного інсульту у 2018 році він не може майже самостійно обслуговувати себе, вона за ним постійно доглядає, надає ліки та здійснює догляд. З приводу подій 21.05.2024 року то вона до свого чоловіка претензій не має та просить обрати йому міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки в умовах він не зможе самостійно обслуговувати себе СІЗО, оскільки потребує щоденного стороннього догляду.

21.05.2024 о 18 годині 00 хвилині, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , відповідно до ст.208 КПК України, затримано.

22.05.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Під час розгляду клопотання було встановлено вагомість наявних доказів, що на даний час ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.115 КК України, а саме наявними доказами, переліченими в клопотанні, однак остаточна правова кваліфікація діяння скоєного підлягає додатковій перевірці, оскільки остаточна кваліфікація повинна надаватися після проведення всього комплексу слідчо-оперативних та процесуальних дій.

При цьому слідчий у своєму клопотанні посилається, що у органів досудового розслідування є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик ґрунтується на тому, що підозрюваний розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин може залишити місце свого мешкання, в тому числі шляхом виїзду з району, області з метою уникнення від кримінальної відповідальності та переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Однак в судовому засіданні було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 з моменту скоєння інкримінованого йому діяння, одразу ж залишився на місці скоєного та повідом про вбивство свої рідним, які і викликали поліцію, після чого чекав на приїзду поліції, які по прибуттю одразу ж затримали останнього в порядку ст.208 КПК України.

Така поведінка ОСОБА_4 ставить під певний сумнів вказаний ризик, зазначений у клопотанні, оскільки будь-яких реальних доказів можливості його переховування, в клопотанні не наведено і прокурором в судовому засіданні також не надано, оскільки після скоєного вбивства підозрюваний самостійно повідомив про скоєне і у нього була реальна можливість покинути місце скоєння, однак останній навпаки чекав на приїзд працівників поліції.

Що стосується другого ризику, вказаного у клопотанні, а саме, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, який ґрунтується на тому, що свідки та потерпіла вказаного злочину проживають з ним в одному будинку, перебувають з ним у сімейних відносинах, тобто підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, яким являється його онука або потерпілу, якою являється його дружина, з метою викривлення їх свідчень під час досудового розслідування, а також в суді на його користь з метою уникнути кримінального покарання, що значною мірою може вплинути на всебічне та повне встановлення всіх обставин вказаного злочину (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Такий ризик слідчий суддя допускає ймовірним, однак він теж достатньо не підтверджений, а є тільки припущенням, оскільки будь-яких реальних доказів цьому, в клопотанні не наведено, не надано таких прокурором і в судовому засіданні, як було встановлено в ході розгляду клопотання, без посередніх свідків-очевидців даного злочину не має, свідок та потерпіла знають обставини злочину тільки зі слів самого підозрюваного. Окрім того виконання даного ризику можливо забезпечити і застосуванням іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентно! практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до вимог ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються, що стосується цих двох ризиків, то вони жодним чином не доведені «поза розумним сумнівом», а базуються лише на припущеннях.

Що стосується ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, то на даний час наявністю його неможливо однозначно висловитись, оскільки ОСОБА_4 є пенсіонером, інвалідом ІІ групи, а одразу ж після вказаних подій був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

Таким чином, беручи до уваги викладене, оскільки наявні певні ризики, передбачені ст.177 КПК України, перелічені вище, а також враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до 15 років, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, йому необхідно обрати міру запобіжного заходу.

При цьому відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

4. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

5. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В ході дослідження даних про особу підозрюваної встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше ніколи не притягався; має похилий вік 66 років, є пенсіонером, є особою з інвалідністю з 19.07.2018 року встановлена ІІ група інвалідності довічно; страждає рядом тяжким захворювань (діагноз: наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу(2018р.) в басейні правої середньої мозкової артерії з лівобічним геміпарезом, астено-невротичним синдромом. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ступеня з когнітивними порушеннями. Атеросклеротиний кардіосклероз, Гіпертонічна хвороба ІІІ стадія 3 ступень, ризик дуже високий), переніс інсульт, в зв`язку з чим самостійно майже не пересувається, а тільки зі сторонньою допомогою, потребує стороннього догляду; має міцні соціальні зв`язки, проживає з дружиною, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується виключно позитивно.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Мамедова проти Росії» вказав, що, хоча, суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

У рішенні ЄСПЛ «В. проти Швейцарії» зазначено, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання» її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти («В. проти Швейцарії» (W v Switzerland), 14379/88, 26.01.1993). В своєму рішенні у справі «Адамяк проти Польщі» (Adamiak v Poland), 20758/03, 19.12.2006) Суд нагадує, що в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Окрім того, згідно сталої судової практики, слідчий суддя, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п.9 ч.1 ст.178 КПК). Відповідні дані підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.

Також слідчий суддя(суд), суд повинен ураховувати, що тримання під вартою має застосовуватися тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 28.1098 у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК, слідчий судця, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Прокопенко проти України», від 5.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п.1 ст.5 цієї конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

Крім того, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Крім того при вирішенні питання про обрання міри запобіжного заходу, окрім даних про особу підозрюваного, які викладені вище, слідчий суддя враховує і обставини, що передували вказаним подіям на які вказував, як сам підозрюваний, так і потерпіла ОСОБА_8 та її позицію, яка теж просила визначити підозрюваному домашній арешт.

Таким чином, слідчий суддя з урахуванням положень ч.4 ст.194 КПК України приходить до висновку про можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, що може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

Таким чином слідчий суддя вважає за можливо обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

При цьому в судовому засіданні було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 зареєстрований по АДРЕСА_1 , а фактично проживаючий по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим цілодобовий домашній арешт обертається саме за місцем його фактичного мешкання.

Поряд з цим, оскільки ОСОБА_4 потребує постійного догляду та проходження певних процедур в медичних закладах, то слідчий суддя робить виключення цілодобового домашнього арешту, а саме в разі термінової необхідності відвідування медичного закладу з обов`язковим повідомленням відповідальної особи, яка буде контролювати домашній арешт.

При цьому, відповідно до положень п.1 ч.3 ст.202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово;

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 затриманий в порядку ст.208 КПК України з 21.05.2024 року, а слідчий суддя обирає міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту, то останнього необхідно доставити до місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де звільнити з під варти.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-197, 485-488 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання ст.слідчого відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження за №0000570 від 21.05.2024 року за ч.1 ст.115 КК України задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- негайно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин даної справи;

- знаходитись на території домоволодіння в якому він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , протягом строку дії даної ухвали цілодобово, за виключенням термінової необхідності відвідування медичного закладу.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням підозрюваним ОСОБА_4 ухвали суду, покласти на відділення поліції №2 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців з дня її винесення, з урахуванням строків досудового розслідування, тобто діє до 22 липня 2024 року.

Підозрюваного ОСОБА_4 доставити до місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де звільнити з під варти.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.

Після проголошення даної ухвали, підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язаний невідкладно з`явитися до відповідальної особи органів внутрішніх справ для постановлення на облік.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 діб з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Красноградського районного суду ОСОБА_1