ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/998/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0001802 від 19.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів

Харківської області, громадянина України, не зареєстрований на

території України, та який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 28 листопада 2023 року.

Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 18 травня 2023 року, приблизно о 11 год. 26 хв., перебуваючи в автобусі № 22, який прямує за маршрутом вул. Тростянецька - вул. Медова, у м. Києві, діючи умисно, дотримуючись злочинного умислу, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 , яка у цей момент знаходилась у вказаному автобусі та шляхом ривка відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Nokia C21 Plus», зеленого кольору.

Після цього, ОСОБА_6 разом з викраденим мобільним телефоном марки «Nokia C21 Plus», зеленого кольору, з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 2 519,30 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 18 травня 2023 року, приблизно о 11 год. 26 хв., перебуваючи в автобусі № 22, який прямує за маршрутом вул. Тростянецька - вул. Медова, у м. Києві, діючи умисно, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 , яка у цей момент знаходилась у вказаному автобусі та шляхом ривка відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Nokia C21 Plus», зеленого кольору, з яким змісця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 2 519,30 грн. Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: зрілого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює офіційно, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимий, має постійне місце проживання та сім`ю, має неповнолітню дитину на утриманні.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Суд таку обставину, яка пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, враховує саме з тих підстав, що обвинувачений під час вчинення злочину зазнав побиття від невідомих осіб. Втім, на наступний день, з власної ініціативи з`явився до управління поліції й повідомив, що він вчинив злочин, надавши правоохоронному органу всі деталі вчиненого ним злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього кримінального правопорушення, а саме, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, особи ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, сім`ю, неповнолітню дитину, офіційно працює, водночас щиро розкаюється у вчиненому, готовий нести покарання, активно сприяв розкриттю злочину, самостійно прибув до поліцій, щоб повідомити про вчинений ним злочин тощо.

Вказані обставини, які пом`якшують покарання, у своїй сукупності, а саме повного визнання вини, що дало суду підстави до проведення судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КК України, щирого розкаяння у вчиненому, активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, що підтвердила сторона обвинувачення під час судового розгляду та про що вказано в обвинувальному акті, та водночас відсутності обставин, які обтяжують покарання, є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання за злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України.

Разом з тим, суд, оцінюючи дані про особу обвинуваченого, який вчинив цей злочин через скрутне матеріальне становище, в якому на той момент опинилась його сім`я, враховуючи позицію потерпілої особи, яка відмовилась заявляти цивільний позов та брати участь у судовому розгляді і не наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, його соціальні зв`язки та те, що працевлаштований, у сукупності свідчить про відсутність його потенційної небезпечності для суспільства.

За таких обставин суд не вбачає, що останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства, не є небезпечним для суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання, тому суд вважає можливим застосування положень статей 75, 76 КК України.

У судових дебатах сторона обвинувачення вважала можливим з урахуванням даних про особу обвинуваченого, застосування при призначенні покарання положень статей 69, 75, 76 КК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що завершив свою дію до направлення обвинувального акта до суду. Під час судового розгляду запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов потерпілою не заявлено. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що завершив свою дію до направлення обвинувального акта до суду. Під час судового розгляду запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: светр червоного кольору та один ключ, що поміщені до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУ НП у м. Києві (квитанція № 011283), повернути обвинуваченому як власнику за належністю; оптичний носій із відеозаписом події з камер відеоспостереження автобуса № 22, зберігати у матеріалах провадження; мобільний телефон марки «Nokia C21 Plus», зеленого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , залишити останній як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1