Дата документу 20.06.2024 Справа№ 333/4871/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4871/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/719/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який офіційно не працює, неодружений, має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ..

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком суду законної сили і приведення його до виконання.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 час його знаходження під вартою з 18 квітня 2023 року по 14 листопада 2023 року включно.

До набрання вироком суду законної сили продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з перебуванням останнього за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:

1. Прибувати до суду за першою вимогою.

2. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Дозволено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати своє місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відвідування бомбосховища під час повітряної тривоги.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання, не в пов ній мірі врахував наявність особливої кваліфікуючої ознаки вчинене в умовах воєнного стану, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину та його особу.

На думку прокурора, суд неправильно дійшов висновку про застосування положення ст.69 КК України та необхідність призначення ОСОБА_6 покарання менш суворого ніж передбачено нижньою межею санкції відповідної норми кримінального закону.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить змінити вирок суду першої інстанції та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що не оспорюючи висновки суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вказує, що суд, постановляючи вирок, зазначив, що врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, захисник вважає, що суд першої інстанції призначив суворе покарання, враховуючи, що його підзахисний визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю злочину під час досудового слідства та щиро розкаявся у скоєному, крім того, потерпілому було відшкодовано завдану йому кримінальним правопорушенням шкоду.

Згідно з вироком суду, 18 квітня 2023 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, з метою незаконного збагачення, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон марки «Realme» моделі «С11» в корпусі сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 4599 гривень 00 копійок, із сім картою мобільного оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , які знаходилися в шкіряному чохлі-книжці чорного кольору, матеріальної цінності разом з сім картою не представляють, які ОСОБА_10 упустив під час конфлікту з ОСОБА_6 . Після чого останній разом з викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора; потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом з цим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд не в повній мірі врахував положення ст.ст.50, 65 КК України з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням в т.ч. ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, а також з урахуванням роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Рішення суду про призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

З вироку суду убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.185 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, ступінь здійснення злочинного наміру, дані, що характеризують особу винного, а саме: раніше в силу ст.89 КК України не судимий, його вік, стан здоров`я - на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, з 2009 року неодноразово оглядався лікарем-наркологом, соціальні зв`язки - неодружений, офіційно не працевлаштований.

З урахуванням всіх обставин та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про можливість застосування положень ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої законом.

Так, при застосуванні положень ст.69 КК України, суд першої інстанції послався на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, факт повернення викраденого, позицію обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, його ставлення до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, усвідомлення скоєного та готовність понести покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Проте, на думку колегії суддів, при цьому суд не в повній мірі врахував характер, ступінь тяжкості, суспільної небезпеки та фактичні обставини вчиненого злочину, зокрема те, що цей злочин є тяжким та вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 в умовах воєнного стану, сам обвинувачений, незважаючи на працездатний вік, ніде не працює та законного джерела доходів не має.

Окрім того, згідно з матеріалами провадження, потерпілий є сусідом обвинуваченого та є особою з інвалідністю, про що обвинуваченому було достеменно відомо, в т.ч. враховуючи явні ознаки незадовільного стану здоров`я потерпілого, який пересувається із палицею.

Обставини, на які послався суд у вироку, в т.ч. визнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у вчинені злочину, його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, його ставлення до вчиненого, повернення викраденого майна потерпілому, на думку колегії суддів, є підставою для призначення покарання обвинуваченому в межах санкції статті обвинувачення з реальним його відбуванням, але на мінімальний строк.

Проте, наведені вище обставини не є достатніми для застосування у цьому випадку ще й положень ст.69 КК України, оскільки ці обставини не знижують істотно ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, достатні підстави для застосування як положень ст.69 КК України так і положень ст.75 КК України, відсутні.

На дуку колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, а також запропоноване стороною захисту звільнення від його відбування, не може вважатися справедливим, не є таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок його м`якості. Колегія суддів переконана, що таке покарання не досягне мети, визначеної у ст.50 КК України, оскільки не буде сприяти виправленню обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не може вважатися законним та обґрунтованим та на підставі ст.ст.407, 409, 414, 420 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку - з призначенням ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення..

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4