УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року

м. Київ

справа № 753/21914/21

провадження № 51-1554ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року в кримінальному провадженні № 0002843 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 309 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року

ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 2 ст. 309 КК та засуджено до покарання

у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат

у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він

у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, загальною масою 3,969 г, що є великим розміром, один зі згортків якої помістив до лівої внутрішньої кишені куртки, а другий - до своєї сумки, яка була при ньому, та почав її незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту до моменту вилучення працівниками поліції в ході його обшуку під час затримання після того, як 27 вересня 2021 року о 22:00 було зупинено автомобіль марки «Маzda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 на АДРЕСА_2 .

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 грудня 2023 року змінив вказаний вирок

в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, звільнивши останнього

на підставі ст. 75 КК від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. В решті вирок суду залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, змінивши вирок в частині призначеного покарання, не мотивував належним чином прийняте рішення,

не зазначив відповідно до ч. 3 ст. 419 КПК, які статті закону порушено, не послався на жодну підставу, що обґрунтовано дозволяє вважати можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Вважає, що апеляційний суд безпідставно застосував до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК, залишивши поза увагою характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також кількість вилученої у обвинуваченого психотропної речовини.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора щодо безпідставного застосування до засудженого положень

ст. 75 КК та невідповідності оскарженої ухвали положенням ст. 419 КПК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно

до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

За правилами ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,

що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, офіційно не працює, раніше не судимий, є особою молодого віку, а також взяв

до уваги відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням усіх обставин справи у їх сукупності суд дійшов висновку

про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 309 КК.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за апеляційною скаргою сторони захисту, вказав на те, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, оскільки він своїм ставленням до вчиненого та наявними в матеріалах кримінального провадження характеризуючими особу даними, довів вказані обставини.

Зокрема, як зазначив суд, під час апеляційного розгляду було встановлено,

що з 01 липня 2023 року ОСОБА_4 офіційно працює на ПП «ЯРІ ТАЙ»

на посаді будівельника на підставі трудового договору, що підтверджується характеристикою виданою директором ПП «ЯРІ ТАЙ» ОСОБА_5 від 03 листопада 2023 року, згідно якої за час роботи на підприємстві ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, ініціативним, відповідальним та надійним спеціалістом.

Крім того, як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_4

не одружений, розлучений та має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_6 , 2016 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження (серія НОМЕР_2 ), актом, складеним депутатом Обухівської міської ради ОСОБА_7

від 18 грудня 2023 року, з якого убачається, що при обстеженні квартири

АДРЕСА_3 встановлено за свідченням свідків, що неповнолітня ОСОБА_6 проживає разом із батьком ОСОБА_4 і перебуває на його утриманні. Крім того, колишня дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_8 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_4 .

Також колегія суддів апеляційного суду наголосила на тому, що у даному конкретному випадку можна говорити про наявність у обвинуваченого щирого каяття, що було встановлено під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Так, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Як зазначив суд в ухвалі, ОСОБА_4 визнавав негативний характер своїх дій, розкаювався у їх вчиненні та жодним чином не виправдовував свою поведінку.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку

про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень

ст. 75 КК через звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком, зазначивши, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК і принципу індивідуалізації покарання.

Також суд вказав на те, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, є шансом, наданим судом обвинуваченому, довести своє виправлення, тому позбавляти його підстав немає.

Колегія суддів касаційного суду з огляду на всі обставини справи та дані про особу засудженого погоджується із рішенням апеляційного суду про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання

з випробуванням.

Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався

під час її постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів на обґрунтування безпідставності застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК.

Доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, касаційна скарга не містить.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3