Справа №592/6564/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/758/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Домашнє насильство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2023, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, українки, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, розлученої, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій вона просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2023, скасувати, а кримінальне провадження № 0001116 від 11.04.2023 та № 0001671 від 19.05.2023 відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 126-1 КК України, закрити.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.125 КК та за ст.126-1 КК України і призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 100 год громадських робіт;

- за ст. 126-1 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень шляхом поглиненя менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 1 року обмеження волі.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 визначено не обирати.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначала, що вирок суду першої інстанції вимогам ст. 370 КПК України не відповідає, оскільки вважала, що її підзахисна ОСОБА_7 двічі притянута до відповідальності за одні і тіж правопорушення, як до адміністративної так і до кримінальної.

Зкрема, захисник звертала увагу, що судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 вчиняла домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_8 25.11.2022, 14.02.2023, 24.02.2023, 28.03.2023, 27.01.2023 та 10.04.2023 і була визнана винною за кожне вчинення адміністративного правопорушення за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. Водночас з матеріалів досудового розслідування вбачається, що 10.04.2023 по лінії «102» до чергової частини Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 повідомила про протиправні дії стосовно неї з боку доньки ОСОБА_7 і на підставі цієї заяви було розпочато кримінальне провадження № 0001116 від 11.04.2023. Тобто, на думку захисника, фактично не здійснюючи розслідування за цією заявою, органи досудового розслідування використали матеріали, які стосувалися фактів раніше вчинених ОСОБА_7 адміністративних правопорушень за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП стосовно цієї ж потерпілої та за яким ОСОБА_7 вже була притягнута до відповідальності.

Також судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 вчиняла домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_8 12.04.2023, 03.05.2023, 04.05.2023 та 09.05.2023 і була визнана винною за кожне вчинення адміністративного правопорушення за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. За вказаними фактами було розпочато кримінальне провадження № 0001671 від 19.05.2023. На підставі ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.08.2023 було об`єднано розгляд цих кримінальних проваджень.

Отже, захисник вважала, що фактично на підставі вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2023 відбулося притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення, що є неможливим і суперечить Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

На апеляційну скаргу захисника прокурором ОСОБА_10 подано заперечення в яких вона просила апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству» в період часу з 25 листопада 2022 року по 10 квітня 2023 року за місцем сумісного проживання із матір`ю ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 , систематично вчиняла по відношенню до неї психологічне насильство, яке виражалося у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою та приниженні людської гідності потерпілої, що призвело до стану сталої психоемоційної напруги, що супроводжується підвищеною тривожністю, острахом за свою безпеку та безпеку малолітньої онуки, побоюванням та постійним очікуванням конфліктів з донькою. Наявний у ОСОБА_8 емоційний стан (сталої емоційної напруги) перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями, що підтверджені висновком № 198 від 25.04.2023 судово психіатричного експерта.

За вчинення описаних вище неправомірних дій, які мали місце: 25.11.2022 о 13.50 год в квартирі АДРЕСА_2 , 14.02.2023 близько о 14.00 год в квартирі АДРЕСА_2 , 24.02.2023 близько о 14.00 год в квартирі АДРЕСА_2 , 28.03.2023 о 14.50 год в квартирі АДРЕСА_2 , 27.01.2023 близько 19.30 год, 10.04.2023 близько о 01.00 год в квартирі АДРЕСА_2 , вчиняла домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_8 і була визнана винною за кожне вчинення адміністративне правопорушення і притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 ч. 1, 2 КУПАП.

Окрім того, продовжуючи вчиняти вище описані неправомірні дії, які мали місце: 12.04.2023 близько о 22.30 год в квартирі АДРЕСА_2 , 03.05.2023 близько об 11.00 год в квартирі АДРЕСА_2 , 04.05.2023 близько о 10.00 год в квартирі АДРЕСА_2 , 09.05.2023 у вечерній час, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, в квартирі АДРЕСА_2 , вчиняла домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_8 і була визнана винною за кожне вчинення адміністративне правопорушення і притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 ч. 1, 2 КУПАП.

Продовжуючи вчиняти протиправні дії, ОСОБА_7 29.04.2023 у точно не встановлений під час досудового розслідування час, приблизно о 18.40 год, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , а саме у приміщенні кухні, попрохала свою матір ОСОБА_8 дати їй каву. Потім, ОСОБА_7 взяла чашку із кавою та залила її окропом, щоб заварити і поставила на стіл. Надалі, на ґрунті тривалих побутових конфліктів та неприязних сімейних відносин між ОСОБА_7 та її матір`ю ОСОБА_8 виник словесний конфлікт та сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник протиправний умисел на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій намір, який виник на ґрунті неприязний відносин та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, спрямованим на завдання шкоди здоров`ю потерпілій, ОСОБА_7 , тримаючи в своїй правій руці чашку з гарячою щойно завареною окропом кавою, вилила її зміст в обличчя та передню поверхню грудної клітки ОСОБА_8 , спричинивши останній тілесні ушкодження у виді: термічного опіку ділянки обличчя та передньої поверхні грудної клітки першого ступеня загальною площею близько 2%, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 475 від 24.05.2023 є легкими тілесними ушкодженнями.

Розгляд апеляційної скарги було проведено без участі обвинуваченої ОСОБА_7 , виходячи з таких обставин.

Як слідує з матеріалів справи обвинувачена ОСОБА_7 , про дату, час і місце апеляційного розгляду скарги її захисника ОСОБА_7 повідомлена, про що свідчить письмова розписка про вручення їй поштового відправлення, однак до апеляційного суду не з`явилась, причин не явки не повідомила і клопотань про відкладення судового засідання не заявила.

Тому, враховуючи викладене, зважаючи на ст. 28 КПК України, а також те, що питання про погіршення становища обвинуваченої не ставиться, оскільки вирок суду оскаржений лише її захисником, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи у відсутність обвинуваченої ОСОБА_7 , однак за участі її захисника ОСОБА_7 , яка і подала апеляційну скаргу, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу підтримала, просила вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 просила закрити, думки прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених захисником доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обвинуваченої склад злочинів з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України - умисне легке тілесне ушкодження та ст. 126-1 Кримінального кодексу України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченої, потерпілої, свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так допитана судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 зазначала, що вину свою визнає частково, а саме у заподіянні легких тілесних ушкоджень вона визнає повністю і підтвердила, що дійсно 29.04.2023 перебуваючи у квартирі, де проживає разом з батьками у приміщенні кухні попрохала матір зробити каву, а потім у ході словесної сварки, вилила чашку каву на потерпілу. Стосовно домашнього насильства відносно своїй матері то ОСОБА_11 вину не визнавала та пояснювала, що вона не могла вчиняти домашнє насильство, оскільки матір старше та сильніше нею, про існування протоколів про притягнення її до адміністративної відповідальності їй невідомо, як і постанов про притягнення її до адміністративної відповідальності. Не заперечувала, що протягом тривалого часу між нею та матір`ю неприязні стосунки, але винною у домашньому насильстві себе не вважала.

Допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 пояснювала, що її донька ОСОБА_7 після одруження різко змінилася, почала вживати наркотичні засоби, а коли народила доньку, то зовсім не цікавилась її життям і тому була позбавлена батьківських прав. Коли приходила та залишалася у квартирі, то не стримувала своїх емоцій і починала сварку і у присутності доньки. Неодноразово викликалися працівники поліції, за що на неї складалися протоколи про адміністративне правопорушення та накладалися стяґнення, але її не зупиняло і вона продовжувала вчиняти домашнє насильство, доводячи до стресу та лікарні. А 29.04.2023 під час сварки, перебуваючи у приміщення кухні, ОСОБА_7 вилила чашку з гарячою кавою у її обличчя. Вимушена викликати швидку допомогу та звертатися за медичною допомогою. У останні місяці неможливо справитися з донькою. Потерпіла просила суд першої інстанції притягнути доньку до відповідальності, щоб врозуміти та повернути її до нормального життя.

Свідок ОСОБА_13 , що також була допитана судом першої інстанції, пояснювала, що проживає в одному будинку із сім`єю ОСОБА_8 і добре всіх знає. Підтвердила ту обставину, що у квартирі дуже часто виникають сварки з приводу протиправної поведінки ОСОБА_7 , до якої постійно ходять підозрілі особи, від неї самої постійно тне запах з роти незрозумілої речовини і ті особи, які до неї ходять також мають не здоровий вигляд.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції підтвердив, що його донька після одруження змінила свої відношення до них усіх і особливо до матері, з якою постійно влаштовує сварки, на зауваження реагує негативно, не бажає працювати, виховувати дитину і тому була позбавлена батьківських прав. На даний час веде негативний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, а 29.04.2023 матері ОСОБА_12 вилила гарячу каву у обличчя, заподіявши їй ушкодження.

Також судом першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень за ст.126-1 КК України і за ч.1 ст. 125 КК України досліджено і враховано надані стороною обвинувачення і письмові докази, зокрема:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.04.2023 з якого встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 просить притягнути ОСОБА_7 за домашнє насильств;

- постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.12.2022 з якої встановлено, що ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 170 грн. за те, що вона 25.11.2022 вчинила психологічний тис та домашнє насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_8 ;

- постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.04.2023 з якої встановлено, що ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. за те, що 28.03.2023 о 14 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вона вчинила домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_8 , а саме: ображала нецензурною лайкою, кричала, погрожувала фізичною розправою, принижувала, чинила психологічний тиск;

- постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.04.2023 з якої встановлено, що ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. за те, що вона вчинила домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_8 14.02.2023 року о 14 год. 00 хв.;

- постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.04.2023 з якої встановлено, що ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. за те, що вона 24.02.2023 близько 13 год. вчинила психологічне насильство відносно матері ОСОБА_8 , чим порушила терміновий заборонний припис стосовно кривдника відносно неї Серія НОМЕР_1 від 22.02.2023;

- постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.05.2023 з якої встановлено, що ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді сорока годин громадських робіт за те, що вона 03.05.2023 о 11 год. за адресою: вул. Вільного Козацтва вчинила домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_8 : висловлювалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим завдала шкоду психічному здоров`ю;

- постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.04.2023 з якої встановлено, що ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб за те, що вона 12.04.2023 близько 22:30 год., перебуваючи за місцем мешкання вчинила домашнє насильство, а саме висловлювалася в бік матері слова грубої нецензурної лайки, погрожувала фізичною розправою та чинила психологічний тиск;

- висновок експерта № 198 від 25.04.2023 відповідно до якого ОСОБА_8 перебуває в стані сталої психологічної напруги, що супроводжується підвищеною тривожністю, острахом за свою безпеку та безпеку малолітньої онуки, побоювання та постійним очікуванням конфлікту з донькою. Описані обставини зумовлюють порушення нормальної життєдіяльності та відпочинку особи, яка здійснює постійний догляд за малолітньою онукою, тривале погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідності систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим істотно знижують загальну якість життя ОСОБА_8 , ушкоджують її соціальне функціонування. Наявний у ОСОБА_8 емоційний стан (сталої психоемоційної напруги) зумовлений (перебуває у причинно-наслідковому зв`язку) протиправними діями ОСОБА_7 , які полягали у застосуванні насильства. Конфліктна поведінка ОСОБА_7 постає для ОСОБА_8 психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін досліджуваної.

- протокол огляду документів і речей від 26.06.2023 яким зафіксовано виклик працівник поліції з приводу домашнього насильства по АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_7 відносно матері ОСОБА_8 ;

- висновок № 366 від 20.06.2023 з якого встановлено, що ОСОБА_8 протягом останнього року перебуває в стані сталої психологічної напруги, що супроводжується підвищеною тривожністю, острахом за свою безпеку та безпеку малолітньої онуки, побоювання та постійним очікуванням конфлікту з донькою. Описані обставини зумовлюють порушення нормальної життєдіяльності та відпочинку особи, яка здійснює постійний догляд за малолітньою онукою, тривале погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідності систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим істотно знижують загальну якість життя ОСОБА_8 , ушкоджують її соціальне функціонування. Наявний у ОСОБА_8 емоційний стан (сталої психоемоційної напруги) зумовлений (перебуває у причинно-наслідковому зв`язку) протиправними діями ОСОБА_7 , які полягали у застосуванні насильства. Конфліктна поведінка ОСОБА_7 постає для ОСОБА_8 психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін досліджуваної;

- висновок експерта № 475 від 24.05.2023 з якого встановлено, що ОСОБА_8 встановлений діагноз «термічний опік ділянки обличчя та передньої поверхні грудної клітки першого ступеня загальною площею близько 2% і дані ушкодження утворилися від термічної дії високої температури. Характер та локалізація не можливо від удару предметом, кулаком, коліном ноги або від удару на площину (підлогу). Кількість термічної дії не менше 1-го. Утворення зазначених ушкоджень внаслідок падіння з вертикального положення на площину малоймовірно, враховуючи їх характер та локалізацію. Дані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

- слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_8 з якого слідує, що ним зафіксовані події, які відбувалися 29.04.2023 за місцем її мешкання та проведенні додаткові експертизи № 475 від 24.05.2923, де зазначено, характер та локалізація тілесних ушкоджень ОСОБА_8 може відповідати механізму його виникнення продемонстрованому нею на слідчій дії слідчому експерименті.

- консультативний висновок спеціаліста від 29.04.2023 з якого встановлено, що ОСОБА_8 оглянута спеціалістом КНР СОР «Сумська обласна «Клінічна лікарня» та встановлений діагноз: термічний опік ділянки обличчя та передньої поверхні грудної клітки 1 ст. загальної площею близько 2%;

- висновок судово-психіатричного експерта № 204 від 26.04.2023 з якого встановлено, що на даний час ОСОБА_7 виявляє ознаки розладу психіки та поведінки внаслідок вживання декількох психоактивних речовин. Вживання із шкідливими наслідками, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент скоєння злочину ОСОБА_7 виявляла ознаки розладу психіки та поведінки внаслідок вживання декількох психоактивних речовин. Вживання зі шкідливими наслідками, не виявляла ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 застосування до неї примусових заходів медичного характеру не потребує.

Як слідує з матеріалів прави в ході судового слідства суд першої інстанції дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Тому, аналізуючи та оцінюючи досліджені докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України повністю доведена та її дії правильно кваліфіковані судом як умисне легке тілесне ушкодження та як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що допустимість доказів і пояснень потерпілої, свідків захисник під сумнів не ставить, як і фактично не заперечує доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиенні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Водночас, захисник вважала, що вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2023 має бути скасованим, а кримінальне провадження № 0001116 від 11.04.2023 та № 0001671 від 19.05.2023 відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 126-1 КК України повинно бути закрито.

Підставами для цього захисник вважала те, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2023 відбулося притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення, що є неможливим і суперечить Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Оцінивши такі доводи апелянта в сукупності з вивченими колегією суддів матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд вважає їх безпідставними і зазначає наступне.

Так, як слідує з матеріалів справи та згідно висунутого обвинувачення і встановленими судом першої інстанції обставинами, вказаними у вироку, ОСОБА_7 25.11.2022, 14.02.2023, 24.02.2023 та 28.03.2023 перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняла домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_8 , а саме нецензурно висловлювалася, погрожувала фізичною розправою, чинила психологічний тиск, за що постановами Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.12.2022, 05.04.2023, 06.04.2023, 06.04.2023 була притягнена до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробила та 10.04.2023 близько 01 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство стосовно матері ОСОБА_8 , кричала, ображала нецензурною лайкою.

Як слідує з матеріалів, за вказаним фактом домашнього насильства 10.04.2023, ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності не притягувалася, а систематичність застосованого до ОСОБА_8 психологічного насильства викликало у потерпілої психологічні страждання та погіршення якості її життя, тобто, спричинили наслідки, які не охоплюються ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Тому, вчинення ОСОБА_7 10.04.2023 протиправних дій, які виразилися в умисному систематичному психологічному насильстві стосовно матері ОСОБА_8 утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, домашнє насильство.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що продовжуючи вчиняти протиправні дії, ОСОБА_7 12.04.2023, 03.05.2023 та 04.05.2023, перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняла домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_8 , а саме нецензурно висловлювалася, погрожувала фізичною розправою, чинила психологічний тиск, за що постановами Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.04.2023 та 05.05.2023 була притягнена до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, 09.05.2023 у вечірній час. більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_8 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої.

За фактом вчинення домашнього насильства 09.05.2023, ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності також не притягувалася, а систематичність застосованого до ОСОБА_8 психологічного насильства, що викликало у потерпілої психологічні страждання та погіршення якості її життя, охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 щодо подвійного притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за одні й ті ж правопорушення, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження.

Також апеляційний суд звертає увагу сторони захисту і на те, що ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. Натомість, адміністративна відповідальність за ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи як кримінального правопорушення важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб. Факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

Як зазначив Верховний суд в постанові від 14.06.2022 у справі № 585/3184/20, те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК України.

Тобто, попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК України, на чому також наголошував Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Тому доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі щодо подвійного притягнення ОСОБА_7 за одні і ті ж діяння до адміністративної та кримінальної відповідальності є помилковими, оскільки не ґрунтуються ні на законі України про кримінальну відповідальність, ні на фактичних обставинах провадження.

Щодо призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується негативно, її стан здоров`я, те, що на обліку у психіатра, нарколога ОСОБА_7 не перебуває, має неповнолітню доньку, відносно якої позбавлена батьківських прав, вину визнала частково та відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання для обвинуваченої і дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах, передбачених санкціями ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, а саме за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів, оскільки як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження не зробили для себе висновків щодо своєї протиправної поведінки відносно потерпілої, яка є її рідною матір`ю та опікуном її малолітньої доньки.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому за вказаних обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника відмовити, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2023, слід залишити без зміни, як такий що узгоджується з вимогами ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2023, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4