ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/670/24 Справа № 201/4734/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000222 від 18 січня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рози Люксембург Новоазовського району Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 111 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК та їй призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна на користь держави.

Цим вироком ОСОБА_7 визнана винуватою у державній зраді, тобто діянні, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України: надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Станом на березень 2023 року громадянка України ОСОБА_7 , відповідно до наказу № 119к від 03.11.2008 виконувала обов`язки лікаря-офтальмолога у відділенні мікрохірургії ока Комунального некомерційного підприємства «Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполь» (далі КНП «ОЛІЛ м. Маріуполь»).

Під час окупації території Маріупольського району Донецької області, зокрема м. Маріуполя, 12.03.2022 невстановленими військовослужбовцями Збройних сил Російської Федерації із застосуванням зброї захоплено адміністративну будівлю КНП «ОЛІЛ м. Маріуполь» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Центральний район, вул. Троїцька, 46.

У зазначений період часу на лікуванні в КНП «ОЛІЛ м. Маріуполь» за вказаною адресою перебували не менше 7-ми військовослужбовців Збройних сил України, серед них: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (анкетні данні інших військовослужбовців не встановлено), які, з метою недопущення їх ідентифікації окупаційними силами РФ саме як військовослужбовців Збройних сил України та унеможливлення застосування до них репресалій з боку ворога, персоналом вказаного лікувального закладу були перевдягнуті у цивільній одяг. Про вжиті заходи забезпечення безпеки щодо військовослужбовців Збройних сил України, які перебували на лікуванні, також достеменно було відомо на той час виконуючій обов`язки лікаря-офтальмолога відділення мікрохірургії ока КНП «ОЛІЛ м. Маріуполь» ОСОБА_7 .

Підтримуючи окупацію території України та ідею приєднання України до складу Російської Федерації, у ОСОБА_7 , яка достовірно володіла інформацією щодо введення з 24.02.2022 воєнного стану на всій території України та триваючого збройного конфлікту між Російською Федерацією та Україною, у період з 12.03.2022 по 15.03.2022 (точний час не встановлено), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України шляхом надання Російській Федерації, її організаціям та представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, ОСОБА_7 в період з 12.03.2022 по 15.03.2022 (точний час не встановлено), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення медичного обходу, діючи умисно на користь окупаційним Збройним силам Російської Федерації, добровільно та свідомо передала їм відомості стосовно перебування тяжко поранених та хворих не менше 7 військовослужбовців Збройних сил України, серед яких: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (анкетні данні інших військовослужбовців не встановлено), безпосередньо вказавши на них невстановленим представникам окупаційних Збройних сил Російської Федерації, тим самим надавши допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Після чого військовослужбовців Збройних сил України, на яких вказала ОСОБА_7 , невстановленими представниками Збройних сил Російської Федерації взято у полон, де вони зазнали фізичних та моральних знущань, чим завдано шкоди національній безпеці України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 111-2 КК та призначити їй покарання у межах санкції цієї статті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на неповноту судового розгляду, а саме, що не доведено поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК, не встановлено чи була обвинувачена ініціатором запрошення військових рф до лікарні, чи вони з`явились там з власної ініціативи, не досліджено версію вчинення правопорушення під примусом та погрозами, також не доведений прямий умисел обвинуваченої. Зауважує, що ОСОБА_7 була рядовим лікарем, а тому висновки суду про особисту добровільну її участь у державній зраді із кваліфікуючими ознаками є помилковими. Зазначає, що суд у вироку не конкретизував час та дату вчинення кримінального правопорушення та інкриміновані дії (активне діяння). Вважає, що в її діях можуть бути ознаки злочину, передбаченого ст. 111-2 КК.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 і з підстав, викладених у скарзі просила її задовольнити, вирок суду змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченої.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обвинувачена ОСОБА_7 повідомлена про час і дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, в порядку ч. 8 ст. 135, ч. 3 ст. 323 КПК, у зв`язку з чим прокурор та захисник просили проводити апеляційне провадження без участі обвинуваченої, оскільки дане кримінальне провадження здійснюється за процедурою (in absentia) в порядку спеціального судового розгляду.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з огляду на здійснення щодо нього спеціального судового провадження (in absentia).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення та оскарженим вироком її визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК.

13 квітня 2023 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором задоволено та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні про що повідомлено в газеті «Урядовий кур`єр», сторінка https://ukurier.gov.ua/media/newspaper/adv/2023-04-14/76_7474r.pdf, де опубліковане повідомлення про постановлення слідчим суддею ухвали про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_7 та повістка про її виклик до слідчого.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 15 березня 2023 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру (т. 2 а.к.п. 1-9).

ОСОБА_7 неодноразово, починаючи з березня 2023 відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликалась до прокурора для вручення повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК та допиту в якості підозрюваного, шляхом публікації повістки про виклик в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (т. 1 а.к.п. 243-258, т. 2 а.к.п. 37-42).

Однак, у визначений прокурором час, ОСОБА_7 не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила.

У зв`язку з чим, 18 березня 2023 року відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_14 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК, сторінка https://ukurier.gov.ua/media/newspaper/adv/2023-03-17/55_7453r.pdf газети «Урядовий кур`єр», де опубліковане повідомлення про підозру ОСОБА_7 і повістка про її виклик до слідчого (т. 1 а.к.п. 243-258).

Враховуючи, що ОСОБА_7 неодноразово, більш, як два рази, відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликалась до прокурора, однак у визначений час не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, підозрювана оголошена в розшук, здійснення якого в подальшому доручено співробітникам 5 управління ДВКР СБ України (т. 2 а.к.п. 14-16).

Вищевикладене свідчить, що підозрювана переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відомості про те, що підозрювана виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, вся територія Маріупольського району Донецької області є тимчасово окупованою територією України.

Матеріалами провадження встановлено, що останнє відоме місце перебування ОСОБА_7 м. Маріуполь, що підтверджується:

- повідомленням про виявлений злочин від 12.01.2023 (т. 1 а.к.п. 7-8) начальника управління Департаменту військової контррозвідки, до цього часу ОСОБА_7 продовжує перебувати на тимчасово окупованій території України;

- рапортом старшого оперуповноваженого 1 сектору 2 відділу 5 управління ДВКР СБУ від 12.01.2023 (т. 1 а.к.п. 9- 10) на даний час ОСОБА_7 продовжує перебувати на тимчасово окупованій території України;

- листом директора КНП «Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполь» ОСОБА_15 від 27.01.2023 (т. 2 а.п. 56, 57), відповідно до якого станом на 17.03.2022 ОСОБА_7 перебувала у м. Маріуполь та працювала на посаді завідувача відділення мікрохірургії ока у вже окупованому військами РФ закладі. Наразі адміністрації КНП «ОЛІЛ м. Маріуполь» місцезнаходження ОСОБА_7 не відоме.

Таким чином, зібраними доказами доведено, що ОСОБА_7 перебуває в м. Маріуполь Донецької області, яке є тимчасово окупованою територією України.

29 квітня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 30 червня 2023 року ухвалено рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_7 та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченої.

Судові повістки про виклик публікувались місцевим судом в газеті Урядовий кур`єр та на сайті суду (т. 3 а.к.п. 55-62, 81-86, 181).

Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК).

11 грудня 2023 року ухвалено обвинувальний вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111 КК, який є предметом даного апеляційного оскарження.

Ухвалами апеляційного суду від 27 грудня 2023 року та 05 січня 2024 року, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд.

Повістка про виклик обвинуваченої у судове засідання, призначене на 23 січня 2024 року, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду (т. 3 а.к.п. 195), на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора (т. 3 а.к.п. 198) та в газеті Урядовий кур`єр (т. 3 а.к.п. 201).

Судове засідання відкладене у зв`язку з необхідністю заміни захисника та призначено на 20 лютого 2024 року. Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК повістка про виклик опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду (т. 3 а.к.п. 213, 222, https://ukurier.gov.ua/uk/advertisements/?page=2), на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора (т. 3 а.к.п. 198) та в газеті Урядовий кур`єр (т. 3 а.к.п. 219, https://ukurier.gov.ua/uk/advertisements/?page=2).

Зазначений спосіб повідомлення обвинуваченого відповідно до положень кримінального процесуального законодавства є належним ознайомленням його зі змістом виклику.

ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про зміст судових повісток, дату та час судових засідань, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, знала про розгляд судом апеляційної інстанції кримінального провадження стосовно неї, однак не прибула на судові виклики, перебуває на тимчасово окупованій території, що свідчить про ухилення від явки на судові виклики.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 323 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Відповідно протоколу огляду від 21.09.2022 року з фототаблицями, об`єктом огляду є офіційна веб-сторінка АТ «Укрпошта» на Інтернет сторінці (сайті) за посиланням - ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно якої відділення «Укрпошти», що розташовані в м. Маріуполі не функціонують.

У зв`язку з тим, що останнє відоме місце проживання обвинуваченої за адресою: АДРЕСА_1 , що наразі перебуває на тимчасово окупованій території з якою відсутній поштовий зв`язок, повістки та процесуальні документи поштою не надсилались, надсилались захиснику та опубліковувались в порядку ст. 135 КПК.

Ефективний захист ОСОБА_7 в суді першої інстанції здійснював адвокат ОСОБА_6 , який подав апеляційну скаргу, однак у зв`язку із зупинення права на заняття адвокатською діяльністю відбулася заміна захисника і під час апеляційного розгляду брала участь захисник ОСОБА_9 , яка в повному обсязі ознайомилась з матеріалами кримінального провадження та здійснювала захист в суді апеляційної інстанції безпосередньо в судовому засіданні апеляційного суду.

Отже, судове провадження в суді першої та апеляційної інстанції проведені в порядку in absentia відповідно до вимог КПК, з дотриманням прав обвинуваченої на доступ до правосуддя та на захист.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захиснику по суті.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження та ін.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ст. 91 КПК).

За змістом ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Як зазначалось вище, в своїй апеляційній скарзі захисник ставить питання тільки про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, матеріали кримінального провадження, законність та обґрунтованість висновків і мотивів суду першої інстанції, викладених в оскарженому вироку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вищезазначені положення кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконані належним чином, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у державній зраді, тобто діянні, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України: надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану і такі дії правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 111 КК.

Так, стаття 111 КК передбачає покарання за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, що термін «підривна діяльність» давно застосовується в міжнародному праві та його визначення розкривається в науковій доктрині.

Зокрема, термін «підривна діяльність» вживається в Деклараціях Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09 грудня 1981 року № 36/103, про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ) та інших. Ці міжнародні акти зазначені в рішенні суду першої інстанції, а їх системний аналіз дозволяє недвозначно зрозуміти сутність указаного поняття.

У контексті положень ст. 111 КК підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України (постанова Верховного Суду від 20 грудня 2023 року, справа № 759/22254/19).

Кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Беручи до уваги встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що застосування судом першої інстанції ч. 2 ст. 111 КК в цьому кримінальному провадженні ґрунтується на правильному тлумаченні положень матеріального закону.

Крім того, вчинення будь-яких діянь, які охоплюються ч. 1 ст. 111 КК, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюються як підривна діяльність проти неї.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними. Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Вона може надаватися шляхом організації чи виконання конкретного злочину, схилення до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо.

Кримінальна відповідальність за статтею 1112 КК за якою, на думку захисника, слід кваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_7 , передбачена за умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом:

- реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора;

- добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

Як установлено судом першої інстанції, дії ОСОБА_7 полягали у тому, що вона, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України в період з 12.03.2022 по 15.03.2022 (точний час не встановлено), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення медичного обходу, діючи умисно на користь окупаційним збройним силам Російської Федерації, добровільно та свідомо передала їм відомості стосовно перебування тяжко поранених та хворих не менше 7 військовослужбовців Збройних сил України, серед яких: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (анкетні данні інших військовослужбовців не встановлено), безпосередньо вказавши на них невстановленим представникам окупаційних збройних сил російської федерації, тим самим надавши допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Після чого військовослужбовців Збройних сил України, на яких вказала ОСОБА_7 , невстановленими представниками Збройних сил російської федерації взято у полон, де вони зазнали фізичних та моральних знущань, чим завдано шкоди національній безпеці України.

Як убачається з матеріалів провадження, свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК за встановлених обставин, суд першої інстанції обґрунтував доказами детально викладеними та проаналізованими у вироку суду у їх сукупності зокрема:

- показаннями допитаного у судовому засіданні через відеоконференцзв`язок свідка ОСОБА_16 , який підтвердив, що 12.03.2022 після обіду у лікарню зайшли росіяни, на той час на шостому поверсі у лікарні перебувало приблизно 8-9 військовослужбовців ЗСУ. Перед тим, як у лікарню зайшли військові РФ, саме 12 березня, він особисто знищив їх медичну документацію. Допомагав перевдягати їх у цивільний одяг. Ці заходи він узгодив особисто з ОСОБА_7 , оскільки вона була штатним співробітником і неформальним керівником відділення, а він волонтером, тому змушений був погодити з нею такі свої дії, що вона позитивно сприйняла. Після цього минуло декілька днів. Зранку на поверх прийшли росіяни, їх керівництво і вивели з відділення наших поранених. Безпосередньо він це не бачив, але бачив як забирали під дулом автомата Лілію ОСОБА_17 . Її забрав військовослужбовець РФ на ім`я ОСОБА_18 , це помічник командира на позивний « ОСОБА_19 ». Від колег він дізнався про те, як ОСОБА_7 ходила по палатах і на кожного нашого бійця показувала пальцем та їх одразу військові РФ витягали з ліжок і на очах колег забирали. Наших бійців видала ОСОБА_7 , вона потім сказала свідку про це. Вона сказала: «А чего они прячутся за нашими спинами?». Згадати прізвища всіх поранених бійців, яких здала ОСОБА_7 , свідок не зміг, але пам`ятає, що серед них були: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . Останні двоє були сильно поранені і були лежачими. Він брав участь у слідчій дії впізнання особи за фотокартками, я впевнено впізнав ОСОБА_7

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2023 (т. 1 а.п. 185-189), відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_7 на фото під № 1.

- відеозаписом слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2023 за участю свідка ОСОБА_16 (т. 1 а.п. 189), з якого встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2023 за участю свідка ОСОБА_16

- показаннями допитаної у судовому засіданні через відеоконференцзв`язок свідка ОСОБА_26 , яка пояснила, що коли війська РФ окупували м. Маріуполь, вона з чоловіком перебували в обласній клінічній лікарні інтенсивного лікування за адресою: м. Маріуполь, вул. Троїцька, 46, вони там працювали на волонтерських засадах. На той час, а саме, з перших днів початку війни, у цій лікарні перебували на лікуванні поранені військові ЗСУ. Коли вони туди прийшли, 09.03.2022 вони вже там лікувалися. Військовослужбовці були у всіх відділеннях. Як в лікарню зайшли військові РФ - не бачила. На той час перебувала на шостому поверсі. Вони зайшли на територію лікарні 12.03.2022. Свідок та інші особи вживали заходи, щоб сховати від окупаційних військ приналежність наших бійців до ЗСУ. Вони перевдягли їх у цивільний одяг, змінили їм імена і прізвища у медичних документах. Їх військовий одяг знищили (спалили), також знищили історії хвороб на них. Це вони зробили десь на 8-9 осіб. Це були: ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , боєць з позивним « ОСОБА_27 » - ОСОБА_10 , разом з ним був ОСОБА_25 . Інших прізвищ та позивних наразі свідок не пам`ятає. ОСОБА_7 працювала в обласній лікарні лікарем-офтальмологом у відділенні ока, тобто в цьому ж відділенні. Участі в приховуванні і перевдяганні наших бійців, знищенні документів ОСОБА_7 не приймала, але вона знала, що свідок та інші особи це зробили, оскільки вони там жили «24/7» і всі спілкувались між собою. У лікарні окупаційні війська поставили головного, т.зв. «наглядача», його називали « ОСОБА_19 ». В один з днів зайшла ОСОБА_7 разом з « ОСОБА_19 » і декількома російськими військовими, пройшла по всьому відділенню, по всім приміщенням і на кожного нашого військовослужбовця ЗСУ, які перебували на лікарняних ліжках і були перевдягнені у цивільне, показувала пальцем. Одразу військові РФ забирали їх прямо з ліжок. Вона це робила добровільно, за власним бажанням, їй ніхто не погрожував. Як свідку потім сказали співробітники, бачили, як вона добровільно пішла до « ОСОБА_19 » і потім всі разом вийшли з кабінету і пішли у відділення. Вона викрила всіх наших бійців ЗСУ і здала їх окупаційним військам. Декількох вони не забрали, через те, що наші бійці не могли пересуватися, у них були зламані ноги, руки. Їх не забирали, а всіх інших наших військовослужбовців на очах свідка одразу забрали, нічого не пояснювали. Після цього свідок і всі інші лікарі запитали у ОСОБА_7 - як вона могла таке вчинити, навіщо вона здала наших бійців, на що вона відповіла: «а чого вони за нашими спинами ховаються, вони наших донецьких вбивають»;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2023 (т. 1 а.п. 198-201), відповідно до якого свідок ОСОБА_26 впізнала ОСОБА_7 на фото під № 1.

- відеозаписом слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2023 за участю свідка ОСОБА_26 (т. 1 а.п. 202), з якого встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2023 за участю свідка ОСОБА_26 ;

- показаннями допитаних у судовому засіданні через відеоконференцзв`язок свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , які надали суду аналогічні за змістом показання з показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_26 ;

- показаннями свідка свідка ОСОБА_30 , яка була безпосереднім очевидцем та учасником вказаних вироку подій і надала суду такі покази. На теперішній час вона працює на посаді санітара медичного пункту батальйону матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 . ОСОБА_7 знає, познайомились за таких обставин. 03.03.2022 вона поступила до другої обласної лікарні м. Маріуполя, яка знаходиться в 17-му районі, з осколковим пораненням очей, мінно-вибухова травма, у відділення ока на 6-му поверсі. На той час вона була медичною сестрою і перебувала на службі як військовослужбовець ЗСУ у в/ч НОМЕР_1 , до її обов`язків входили евакуація поранених військовослужбовців. Десь через тиждень після 03.03.2022 вона побачила ОСОБА_7 , яка надавала медичну допомогу пораненим, була лікарем, але вона не бачила, щоб вона таку допомогу надавала активно. Вона зі зневагою дивилась і ставилася до військовослужбовців ЗСУ. Крім свідка у лікарні були й інші поранені військовослужбовці ЗСУ: ОСОБА_31 (він поступив ІНФОРМАЦІЯ_7 ), прикордонник ОСОБА_32 (поступив 03.03.2022), ОСОБА_11 (у нього було тяжке поранення), також був хлопець з нацгвардії. Загалом на 6-му поверсі перебувало на лікуванні 6-7 осіб поранених військовослужбовців ЗСУ. Оскільки свідок є медичною сестрою, то по мірі своїх можливостей, також надавала медичну допомогу пораненим, робила перев`язки, уколи. 12.03.2022 озброєні окупанти РФ зайшли на територію лікарні, у них був зовсім інший камуфляж, ніж у наших воїнів. Серед них був осетин. Вони одразу почали шукати поранених військових ЗСУ, але військовослужбовці ЗСУ, коли дізналися, що вони зайшли у лікарню, перевдяглися у цивільну форму, а нашу військову форму викинули, заховали. Нам медичний персонал лікарні у цьому допомагав. Зовнішньо наші військовослужбовці були як цивільні, по ним не було видно, що вони є військовослужбовцями ЗСУ. ОСОБА_7 бачила, коли вони переодягалися. Через декілька днів свідок побачила як до неї назустріч йде ОСОБА_7 , позаду йшли військові «ДНР» чи РФ, серед них осетинець. ОСОБА_7 пальцем показала на свідка і на інших наших військовослужбовців ЗСУ, які були перевдягнуті в цивільну форму. Свідка військові ДНР (чи рф) грубо витягнули з ліжка, а також інших наших військовослужбовців ЗСУ та взяли в полон. Далі, свідка та інших військових ЗСУ виставили у коридорі лікарні на 6-му поверсі, було десь 6-7 осіб. Серед них були важко поранені. Далі спустили у підвал лікарні, де протримали приблизно дві години. У подальшому завантажили в МАЗ. Потім стали возити на допити, привезли етапом в м. Донецьк. Коли їх перевозили у Донецьк в УБОП, були обмотані руки. На шляху зупинили автомобіль та стали погрожувати вбити. Далі, під час допитів й після них, свідка та інших військових постійно били, постійно застосовували фізичну силу, погрожували вбити, завдали фізичних і моральних знущань. Вони не дивилися на те, що свідок жінка і що наші військові були поранені. У них була крайня лють на нас, вони нас ненавиділи. У м. Донецьку свідок утримувалась в камері № 119, ОСОБА_22 був в камері № 118. Потім його та інших кудись перевезли, їх подальшу долю свідок не знає. З полону свдіок звільнилася 17.10.2022 під час обміну військовополонених жінок. Свдіок і всі інші обміняні пройшли через суцільний ад.

Суто через дії ОСОБА_7 свідок та інші військовослужбовці ЗСУ опинилися в полоні.

Після того, як ОСОБА_7 викрила наших військових, по її поведінці, коли свідка та інших поранених військовослужбовців виставили в коридорі лікарні, свідок побачила, що вона ОСОБА_7 була задоволена своїми діями. На її обличчі було задоволення. Вона це зробила добровільно, примусу і погроз у її бік з боку окупантів не було, вона добровільно співпрацювала з окупаційними військами «ДНР» і РФ.

Свідок брала участь у слідчій дії впізнання особи за фотокартками і впізнала ОСОБА_7 . Слідчому свідок надала відеозапис, на якому був ОСОБА_13 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.02.2023 (т. 1 а.п. 235-238), відповідно до якого свідок ОСОБА_33 впізнала ОСОБА_7 на фото під № 1;

- протоколом огляду від 17.02.2023 (т. 1 а.п. 241-242), відповідно до якого об`єктом огляду є відеозапис під назвою «Відео_дата 2023-02-16», розміром 8,06 МБ, тривалістю 00 хв. 52 с., який надала ОСОБА_12 в ході її допиту як свідка від 16.02.2023. Оглядом вказаного відеозапису встановлений такий зміст інформації: «Здравствуйте. Я старший лейтенант ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Сегодня 25 января 2023 года. Я офицер-психолог 26 отдельной бригады морской пехоты. На данный момент нахожусь в плену. Был взят в городе Мариуполь 19 марта 2022 года. Хочу передать привет своей семье и близким. Сказать, что со мной все хорошо, я жив и здоров. Также, хочу обратиться к командующему морской пехоты, командующему морских сил и главнокомандующему Вооруженных сил Украины с просьбой, чтобы они поспособствовали моему ближайшему возвращению домой. Спасибо»;

- та іншими доказами, викладеними у вироку допустимість та достовірність яких не оскаржується сторонами в апеляційному порядку.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та їх технічної фіксації вбачається, що місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення.

Таким чином, її дії не вчиненні шляхом реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора та/або добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, що охоплюється диспозицією статті 1112 КК, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 і підстав для перекваліфікації її дій за результатами апеляційного перегляду не встановлено.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який має підвищену суспільну небезпеку, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді довічного позбавлення волі призначене у відповідності з положеннями статей 50, 64, 65 КК з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченої та врахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження, а саме, що в результаті її дій не менше семи поранених та хворих військовослужбовців Збройних сил України потрапили у полон збройних сил російської федерації де вони зазнали фізичних та моральних знущань. Як встановлено в суді першої інстанції ОСОБА_7 вчинила ці дії добровільно, стосовно поранених військовослужбовців Збройних сил України, доля деяких з них на теперішній час невідома, що свідчить про винятковий цинізм та аморальність її вказаних дій, тому призначене судом покарання у виді довічного позбавлення волі є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 2 статті 111 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4