Справа № 462/2469/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/72/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою, без визначення розміру застави,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у виді триманні під вартою на 60 днів, тобто до 10 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України. Прокурор у судовому засіданні та у своєму клопотанні не навів наявність ризиків для обрання запобіжного заходу взяття під варту. Станом на сьогодні відсутні будь-які обставини, які вказують, що ОСОБА_7 буде намагатися ухилитися від суду, що спростовує будь-які припущення сторони обвинувачення щодо наявності хоча б одного обґрунтованого ризику. У межах кримінального провадження допитаний потерпілий та досліджені всі письмові документи, тому ризик впливу на потерпілого також відсутній.

З апеляційною скаргою на вказану ухвалу звернувся також адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 . У вказаній апеляційній скарзі просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року скасувати, в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, обрати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян або домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що у судовому засіданні у суді першої інстанції він заявив клопотання про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу та призначення йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме: застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян у сумі 242 240 грн або домашнього арешту. Як на підставу для задоволення цього клопотання покликався на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 , який погіршився під час тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)». Так, згідно з результатами обстеження на МРТ, у ОСОБА_9 виявлено ураження судин спинного та головного мозку, що призводить до цереброспіноваскулярної хвороби та може призвести до інсульту, з огляду на що йому необхідне лікування за межами місць позбавлення волі.

Зазначає, що ОСОБА_9 має постійне місце роботи приймальником поїздів пункту комерційного огляду виробничого структурного підрозділу «Львівської дирекції залізничних перевезень» станції Клепарів. На вказаній роботі він працює з 2018 року до сьогодні; за місцем праці має позитивну характеристику. Також він має позитивну характеристику за місцем проживання. На забезпеченні ОСОБА_9 перебуває мати ОСОБА_11 , 1961 р.н., яка є пенсіонером за віком. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько його підзахисного ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказує на необґрунтованість заявлених прокурором ризиків. Крім цього, зміна підозри з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 187 КК України була здійснена за висновком додаткової судово-медичної експертизи, проведеної на підставі КТ носа потерпілого 27 березня 2023 року, тоді як подія злочину мала місце 16 лютого 2023 року. Потерпілий не проходив ні амбулаторного, ні стаціонарного лікування, відтак кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України є помилковою.

Захисник просить врахувати, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом з матір`ю ОСОБА_11 . Він раніше несудимий, негативних звичок не має, зв`язків з особами, які ведуть аморальний спосіб життя, не підтримує, є особою молодого віку, тому виправлення ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_10 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0000193, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2023 року до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року, до 10 березня 2024 року включно.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , стала наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування від суду, оскільки обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі, з місця вчинення злочину втік; ризику впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений не має офіційного джерела доходів, інкримінований йому злочин вчинив з застосуванням насильства, в громадському місці, під час воєнного стану. Крім цього, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, ніде не працює, неодружений та на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, тобто у нього відсутні місці соціальні зв`язки; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , стала наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування від суду, оскільки обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі, з місця вчинення злочину втік; ризику впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений інкримінований йому злочин вчинив з застосуванням насильства, в громадському місці, під час воєнного стану. Крім цього, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 врахував особу обвинуваченого, який хоч і не судимий на підставі ст. 89 КК України, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, проживає за місцем реєстрації разом із матір`ю, офіційно працевлаштований; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченими та їх захисниками не надано.

Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд першої інстанції враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Твердження адвоката ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та на обліку у лікаря-нарколога, лікаря психіатра не перебуває, як і доводи адвоката ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 має постійне місце роботи, позитивну характеристику та на його утриманні перебуває мати ОСОБА_11 , самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинувачених та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 має незадовільний стан здоров`я, оскільки за результатами обстежень у нього виявлено початкові ознаки атеросклеротичного ураження артерій, апеляційний суд вважає неналежною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані медичні документи не підтверджують неможливість утримання ОСОБА_9 під вартою.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Безпідставними є доводи про помилковість кваліфікації дій обвинувачених за ст. 187 КК України, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення здійснюється органом досудового розслідування. У свою чергу, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та визначення статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, здійснюється у нарадчій кімнаті за результатами розгляду справи по суті, а не під час апеляційного перегляду ухвали щодо продовження строку дії запобіжного заходу.

Не ґрунтується на матеріалах справи і покликання захисника на необхідність визначення ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, згідно з п. 1, п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаного із застосуванням насильства, колегія суддів вважає, що визначення останньому запобіжного заходу у виді застави є недоцільним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема запобіжні заходи у вигляді застави чи домашнього арешту, не можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисниками у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_12 залишити без змін, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4