Справа № 522/8965/18
Провадження № 1-кс/522/724/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

заявника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001748 від 18.11.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді із клопотанням, у якому просить скасувати повністю арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 від 23.11.2018 року (справа № 522/8965/18, № провадження: 1-кс/522/23995/18) на майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер: :02:028:0182, площею 0,064 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер: :02:005:0119, площею 0,0334 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ; садовий будинок, розташований за адресою: « АДРЕСА_4 ; житловий будинок котеджного типу за адресою: АДРЕСА_5 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Заявник та її захисник в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, постановленою 23 листопада 2018 року по справі № 522/8965/18, клопотання слідчого в ОВС СВ УР КП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про накладення арешту, заявлене у кримінальному провадженні № 0001748 від 18.11.2017 року, в якому на той час здійснювалося досудове розслідування кримінальних правопорушень з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України - задоволено. Накладено арешт на майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер: :02:028:0182, площею 0,064 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер: :02:005:0119, площею 0,0334 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ; садовий будинок, розташований за адресою: « АДРЕСА_4 ; житловий будинок котеджного типу за адресою: АДРЕСА_5 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Накладаючи арешт на вказане нерухоме майно, слідчий суддя виходив з того, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на нього зареєстровано начебто за ОСОБА_8 , якій 21 листопада 2018 року було повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень. Вищевказане майно, яке нібито перебуває у власності ОСОБА_8 , в разі визнання судом її винною у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, може бути використано для забезпечення виконання конфіскації майна, яка передбачена в якості додаткового покарання санкцією інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а тому є підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_8 може вчиняти дії, спрямовані на приховування речей та відчуження майна, яке може бути конфісковане у разі ухвалення стосовно неї обвинувального вироку. Зазначене у клопотанні слідчого майно, як на думку слідчого судді, може бути використано як докази у кримінальному провадженні, оскільки могло зберегти на собі сліди злочинів, та могли бути об`єктом кримінальних правопорушень.

В обґрунтування свого висновку про обґрунтованість клопотання слідчого, а також про те, що в даному випадку розумним і співмірним обмеженню права власності буде накладення арешту начебто на вилучене майно, слідчий суддя зазначив, що вважає за необхідне накласти арешт на майно «з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, збереження від втрати, знищення чи перетворення вилучених речей, задля використання їх у доказових цілях».

Підозрювана станом на 23 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 0001748 від 18.11.2017, в рамках якого слідчим суддею було накладено арешт на майно, ОСОБА_8 не була навіть співвласником вказаного домоволодіння, яке і не виступає предметом інкримінованих ОСОБА_8 кримінально-протиправних дій (кримінальних правопорушень). Так, згідно мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, з клопотання слідчого вбачається, що безпосереднім предметом злочинного посягання, вчинення якого за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановленими особами інкримінується виключно підозрюваної ОСОБА_8 , є адміністративні будівлі та земельна ділянка бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно викладених в ухвалі апеляційного суду від 23.01.2024 року мотивів суду апеляційної інстанції, «22.01.2024 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_11 , в якому зазначено про те, що к/п № 0001748 було закрито постановою слідчого від 15.03.2022, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. ...Апеляційним судом встановлено, що рішення про закриття вказаного кримінального провадження прийняв слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування. Водночас, 30.06.2020 Велика Палата ВС у справі № 727/2878/19 відступила від власного правового висновку щодо юрисдикції спору про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальному провадженні, визначивши, що питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства».

Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року за № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вказане та беручи до уваги, що к/п № 0001748, в межах якого ухвалою слідчого судді від 23.11.2018 року було накладено арешт на майно, було закрито постановою слідчого від 15.03.2022 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального провадження, то в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна

Розглянувши клопотання, вислухавши сторони, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно з п.13 інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 174, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001748 від 18.11.2017 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 від 23.11.2018 року (справа № 522/8965/18, № провадження: 1-кс/522/23995/18) на майно, а саме:

-земельну ділянку кадастровий номер: :02:028:0182, площею 0,064 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку кадастровий номер: :02:005:0119, площею 0,0334 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

-домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ;

-садовий будинок, розташований за адресою: « АДРЕСА_4 ;

-житловий будинок котеджного типу за адресою: АДРЕСА_5 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

16.04.2024