Провадження № 1-в/761/71/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 161 100 000 001 69 від 26.05.2016,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, що належить ОСОБА_5 , звернувся адвокат ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2017 (справа № 761/6230/17) з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 120 161 100 000 001 69 від 26.05.2016 накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :05:019:0114, що на праві власності належать ОСОБА_5 .

У подальшому вказана земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 120 181 100 000 003 98 за ч. 4 ст. 190 КК України, яке рішенням прокурора від 21.06.2018 виділене з провадження № 120 161 100 000 001 69 від 26.05.2016, останнє ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2020 закрите.

У той же час, представник власника майна вважав, що арешт накладений безпідставно, наполягав, що арештоване майно не має доказового значення для встановлення обставин вищезазначеного кримінального правопорушення, ОСОБА_5 не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, тому зазначений вид забезпечення кримінального провадження порушує його право власності та позбавляє останнього можливості у законний спосіб розпоряджатися належним йому майном.

Враховуючи викладене, заявник наполягав, що відпала потреба подальшого застосування вказаного засобу забезпечення кримінального провадження, тому просив його скасувати.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав, просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий ОСОБА_3 покладалась на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку представника власника майна та слідчого, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно з-поміж іншого є доказом злочину.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Водночас, згідно з ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна, якщо він, доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зазначена стаття покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення обставин, що є підставою для скасування цього арешту.

Як встановлено під час розгляду клопотання, СУ ГУ НП у Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 161 100 000 001 69 від 26.05.2016 за ч. 2 ст. 364 КК України.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2017 (справа № 761/6230/17) накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :05:019:0114, яка належить ОСОБА_5 , з метою їх збереження як речового доказу.

У той же час ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2020 кримінальне провадження № 120 161 100 000 001 69 від 26.05.2016 за обвинуваченням ОСОБА_6 закрите, останню звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, однак рішенням прокурора від 21.06.2018 з вказаного кримінального провадження виділене провадження № 0000398 за ч. 4 ст. 190 КК України, у якому земельна ділянка з кадастровим номером: :05:019:0114 зазнана речовим доказом.

Суд звертає увагу, що арешт на земельні ділянки накладено з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема. були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину, або ж набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно доказом у кримінальному провадженні, суд враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться за ст. 190 КК, отже, об`єкт нерухомості може бути предметом злочину, однак доказом у такому випадку є не сам об`єкт, а факт злочинного переходу права власності на нього.

Зазначене дає підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У той же час, на день розгляду клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено, що арештоване майно може бути доказом причетності ОСОБА_5 до незаконного відчуження об`єкта нерухомості - земельної ділянки з кадастровим номером: :05:019:0114.

Крім того, стороною обвинувачення не спростовані аргументи ініціатора клопотання, що піддане арешту майно на теперішній час на законних підставах перебуває у власності ОСОБА_5 , що підтверджується наданими представником власника документами, та виключає протиправність заволодіння цим об`єктом нерухомості.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Таким чином, враховуючи тривалість досудового розслідування, що здійснюється понад п`ять років, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження дійсно відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим порушується право власності ОСОБА_5 , що вимагає від суду прийняття рішення, яке б усунуло негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Отже, клопотання представника власника майна підлягає задоволенню.

На підстави викладеного, керуючись ст. 8, 9, 16, 98, 131, 132, 170, 174, 537 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2017 (справа № 761/6230/17) у кримінальному провадженні № 120 161 100 000 001 69 від 26.05.2016 на земельну ділянку з кадастровим номером: :05:019:0114.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1