Провадження № 11-кп/824/2872/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва на розгляді перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 06 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, характеризується підвищеною суспільною небезпекою, особу обвинуваченого, який одружений, зі слів має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований в м. Києві, фактично проживав в Донецькій області, с. Опитне Бахмутського району, офіційно не працевлаштований, не судимий, та дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Вказує, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в судовому засіданні докази щодо наявності ризиків до клопотання не додавалися та судом не досліджувалися, тобто фактично ОСОБА_7 продовжено тримання під вартою виключно на підставі тяжкості та категорії ст. 258-3 КК України.

Також захисник зазначає, що у клопотанні прокурора йде посилання, що відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, разом з тим, ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України до внесення змін в ст. 176 КПК України, до нього зараз запобіжний захід не застосовується, а лише продовжується його строк, тому є всі законні підстави обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того, захисник зазначає, що суд не врахував те, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою (вже більше двох років), тобто всі ті ризики, які може й існували на час затримання, вже втратили свою актуальність, окрім того, обвинувачений має похилий вік, родину, стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, раніше не судимий.

Крім того, захисник вказує, що судом не був визначений розмір застави, втім враховуючи обставини кримінального провадження, відсутність переконливих доказів причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-3 КК України, його майновий та сімейний стан, вважає, що застава у мінімальних межах зможе достатньою мірою гарантувати виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Заслухавши думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

На думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченого, тяжкістю кримінального правопорушення, його підвищеною суспільною небезпекою, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим - немає.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції навів обставини, які ним були враховані при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме тяжкість злочину, у якому він обвинувачується, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, та характеризується підвищеною суспільною небезпекою, тому вірогідність настання неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 є досить високою, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, суд зазначив, що на даній стадії судового провадження досліджуються докази сторони обвинувачення, свідки ще не допитані, обвинувачений показань не давав, докази захисту не досліджувались, а отже з урахуванням стадії кримінального провадження, характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КК України, які були встановлені при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати.

Щодо доводів захисника про відсутність переконливих доказів причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-3 КК України, то переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений має похилий вік, родину, постійне місце проживання, хоч і свідчить про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись під вартою в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Що стосується доводів про визначення ОСОБА_7 розміру застави, то суд не знайшов підстав для можливості визначення застави останньому, оскільки враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, відповідно до ч.6 ст. 176 КК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 258-3 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Отже, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший більш м`який запобіжний захід, має забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя