Справа № 953/3056/24
н/п 1-кс/953/2986/24
"25" квітня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
До Київського районного суду м. Харкова 24.04.2024 надійшло вказане клопотання, в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно - автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактичним володільцем - ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони права на його відчуження, розпорядження та користування; місцем зберігання автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , визначити за адресою: АДРЕСА_3 , передавши транспортний засіб на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що 11.04.2024 близько 18:50, на автодорозі, на відстані 525 м від буд. АДРЕСА_4 , під час руху автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 (військовослужбовця ЗСУ), який перебував у стані алкогольного сп`яніння, сталося випадання з салону автомобіля, через відчинене вікно двері, пасажира ОСОБА_6 (військовослужбовця ЗСУ), який знаходився на задньому сидінні справа. Від спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_6 загинув на місці пригоди.
11.04.2024 проведено огляд транспортного засобу на автодорозі, на відстані 585 м від буд. АДРЕСА_4 , у ході якого виявлено автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 . Після огляду, автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , вилучено й направлено для зберігання на території відділу поліції № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н, м. Балаклія, вул. Жовтнева, 33.
Згідно положень ст. 98 КПК України, автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Крім того, в рамках даного досудового розслідування будуть призначені автотехнічні експертизи, об`єктом дослідження яких буде автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 .
Накладення арешту на автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , зумовлюється необхідністю забезпечення збереження речового доказу, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою виключити можливість розпоряджатись вказаним транспортним засобом, а саме продавати, відчужувати, переміщувати, ремонтувати або знищувати без відома органу досудового розслідування, прокуратури та суду.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 », власником автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Фактичним володільцем вказаного транспортного засобу є ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
З метою збереження речового доказу, виникла необхідність в арешті автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , шляхом надання можливості слідчому та прокурору зберігати тимчасово вилучене майно відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012.
Крім того, 23.04.2024 до органу досудового розслідування надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , з проханням передати автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а місце зберігання транспортного засобу визначити за адресою: АДРЕСА_3 .
Сторона обвинувачення зазначає, що існує реальна загроза продажу транспортного засобу, зміни його складових частин, проведення ремонту пошкоджених деталей з боку його власника та фактичного володільця, який в подальшому може бути притягнутий до відповідальності та є зацікавленою особою в ході досудового розслідування.
В судове засідання прокурор не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, в матеріалах справи міститься заява прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , в якій він просить провести судове засідання без його участі у зв`язку із службовою завантаженістю (а.с. 34).
В судове засідання власник майна ОСОБА_4 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду, причини неявки суду не повідомив.
Неприбуття в судове засідання власника майна, прокурора, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотань. Володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
11.04.2024 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі, на відстані 525 м від буд. АДРЕСА_4 , в період з 23.10 год. до 00.30 год., в ході якого, згідно протоколу огляд місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.04.2024, вилучено вказане в клопотанні майно (а.с. 5-11).
16.04.2024 о 14.56 год. до Київського районного суду м. Харкова поштою надійшло клопотання прокурора, в якому прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно - автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактичним володільцем - ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони права на його відчуження, розпорядження та користування; місце зберігання автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , дозволити визначити слідчому відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 про «Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
Згідно копії розписки прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , вказана ухвала Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 отримана прокурором 23.01.2024 о 16.00 год. (а.с. 32).
Порядок тимчасового вилучення майна врегульовано у ст. 168 КПК України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час огляду.
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у випадках, передбачених частиною 5 статті 171 КПК України.
За правилами абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Тобто, згідно норм чинного законодавства, розглядаючи клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя, суд повинні з`ясувати, чи відповідає таке клопотання вимогам ст. 171 КПК України, а частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без дотримання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
В подальшому, в передбачений кримінальним процесуальним законодавством строк стороною обвинувачення, як встановлено вище, направлено до суду клопотання про арешт майна. Додержання процесуального строку шляхом подачі клопотань на пошту відповідає положенням ст. 116 КПК України.
За змістом ч. 3 ст. 172 КПК України, у такому випадку, тобто в разі повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення недоліків, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Як встановлено слідчим суддею, 24.04.2024 до Київського районного суду м. Харкова, після усунення недоліків в межах встановленого строку, надійшло клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на вище зазначене майно, вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 11.04.2024 за вище зазначеними адресами.
Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України, передбачений законом строк в сімдесят дві години для усунення недоліків прокурором не порушено.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вищевказане майно, вилучене під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, та існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання про накладення арешту на вказане майно шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження підлягає задоволенню.
При цьому, задовольняючи клопотання про арешт майна, враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає можливим арештоване майно передати на відповідальне зберігання володільцю майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного майна до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, та попередити останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна. Прийшовши до такого висновку про можливість передати на відповідальне зберігання вказане майно його власнику, слідчий суддя виходить також з необхідності дотримання загальних засад кримінального судочинства, в тому числі недоторканості права власності (ст. 7 КПК України).
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у такий спосіб арешту майна, слідчий суддя вважає доцільним, оскільки в даному випадку такий спосіб забезпечує запобіганню можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Передати автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», р.н. НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання володільцю майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Попередити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1