Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/140/24, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт та задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 02.05.2024 з визначенням розміру застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Доробратово Іршавського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, адвоката, мешканця АДРЕСА_1 , несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене 04.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, знаходиться в провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

26.02.2024 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , яке мотивовано тим, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 заявили клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту.

Відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт та задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції вказав, що ризики, які були доведені прокурором в суді при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились. Останній обвинувачується у вчиненні в тому числі особливо

-2-

тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Крім того, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, не проведено судове слідство, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність. Тому, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а стороною захисту такі не спростовані, у зв`язку з чим щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1780 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та у разі внесення застави поклав на обвинуваченого передбачені ст. 194 КПК України обов`язки, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 04.03.2024 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати та обрати щодо останнього більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що суд при вирішенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, що зумовлює скасування ухвали суду. Також зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2023, яке не взято до уваги, спірну земельну ділянку повернуто власнику ОСОБА_9 , а тому в даному кримінальному провадженні відсутня заподіяна шкода, тому визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави 1780 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто суму, яка не підпадає під кваліфікацію за ч. 4 ст. 190 КК України, що судом свідомо й умисно не враховується. Також не враховано незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , а також те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні родинні зв`язки, на утриманні двох неповнолітніх дітей та хворих батьків, несудимий, позитивно характеризується. Крім того, в обвинуваченого відсутні наміри здійснювати незаконний вплив на потерпілу, оскільки шкоду їй відшкодовано ще на стадії досудового розслідування, чи в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати займатися протиправною діяльністю.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду від 04.03.2024 скасувати та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що прокурор не навів жодних конкретних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому безпідставно просив визначити заставу у непомірному для нього розмірі. Також уважає, що поза увагою суду залишились і дані про його особу, оскільки він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні хворих батьків, один з яких є інвалідом ІІ групи, який потребує постійного догляду й опіки, крім того, він є адвокатом, позитивно характеризується, а також він немає намірів перешкоджати кримінальному провадженню в будь-який спосіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, промову прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

-3-

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду уважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу .

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу

-4-

продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання сторони обвинувачення, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_6 під вартою. Прокурором доведено, що заявлені ним в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зменшилися й виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, натомість обвинуваченим та його захисником даних, які б свідчили про відсутність цих ризиків, не надано.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом об`єктивно враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, враховуючи обставини вчинення цих кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що судовий розгляд не розпочато, дають достатні підстави уважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, незаконно впливати на учасників в цьому кримінальному провадженні, вчиняти спроби знищення,

-5-

приховування або спотворення будь-якої речі чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу ризики не зменшилися і не відпали та виправдовують подальше тримання його під вартою.

При цьому судом першої інстанції вірно констатовано, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання, натомість обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_6 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, - не встановлено й стороною захисту доведено, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою .

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він тривалий час утримується під вартою і подальше застосування найсуворішого запобіжного заходу є безпідставним, колегія суддів відхиляє, оскільки враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності, по яких ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, неможливість з об`єктивних причин оперативно розглянути судове провадження судом першої інстанції через великий об`єм матеріалів кримінального провадження, кількість учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою протягом тривалого часу є цілком виправданим.

Колегія суддів також виходить з правової практики викладеної в рішенні ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», за якою особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі про можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю колегія суддів уважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення визначеного строку дії запобіжного заходу про тримання ОСОБА_6 під вартою. Такий висновок апеляційний суд уважає належним чином вмотивованим, а викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою є занадто суворим та не виправданим жодним аргументом сторони обвинувачення, а також про те, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, і при цьому, прокурором не наведено жодної переконливої обставини, яка б унеможливлювала застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

-6-

Посилання ж на інші нові обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики зменшились та не виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, апеляційні скарги як обвинуваченого, так і його захисника не містять. Натомість фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, додатково свідчать про його суспільну небезпечність, а також можливе покарання, яке очікує особу, в разі доведення її вини у вчиненні даних кримінальних правопорушень, кількість доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, спростовує доводи апеляційних скарг про необґрунтоване продовження застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи про відсутність намірів порушувати процесуальні обов`язки, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини не можуть слугувати стримуючим фактором та не спростовують заявлених ризиків та свідчить про неможливість їх уникнення при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Наведені обвинуваченим й захисником в апеляційних скаргах доводи, в тому числі про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду й застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому колегією суддів враховується і те, що положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, затверджений Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Тобто, особам які утримуються в місцях попереднього ув`язнення забезпечується надання медичної допомоги.

При цьому, відповідних доказів, які б підтверджували факт наявності у обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, матеріалами контрольного провадження не встановлено. Стороною захисту не надано жодних відомостей про неможливість перебування за станом здоров`я ОСОБА_6 під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких би достовірно вказувалось на те, що обвинувачений з огляду на захворювання не може триматися під вартою та, що він звертався до адміністрації Закарпатська УВП № 9 зі скаргами на незадовільний стан свого здоров`я, матеріали контрольного провадження не містять.

Наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника доводи, зокрема, наявність міцних соціальних зв`язків, цивільної дружини, неповнолітніх утриманців, а також наявність на утримані осіб похилого віку, зокрема, хворої матері та батька інваліда ІІ групи, які потребують догляду та сторонньої допомоги, відсутність в кримінальному провадженні матеріальних збитків, за відсутності їх документального підтвердження, не дають підстав для скасування ухвали суду й застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

-7-

З огляду на викладене доводи апеляційних скарги обвинуваченого та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, задоволенню не підлягають і такі відхиляються.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції уважає рішення суду щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 у цій частині є безпідставними і такі відхиляються.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК України, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду докази та документи на підтвердження доводів щодо зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Окрім того, всупереч доводів апеляційних скарг, визначений слідчим суддею обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про його особу, обставинами кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , обставини їх вчинення, розмір заподіяної шкоди, внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується із висновками суду про визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави в розмірі саме 1780 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника на те, що суд першої інстанції встановив розмір застави, який не відповідає майновому стану обвинуваченого та є непомірним для нього, колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів щодо майнового стану обвинуваченого стороною захисту не надано, при цьому враховується і те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що даний випадок є виключним і застава в розмірах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

При цьому колегія суддів ураховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту про те, на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2023, спірну земельну ділянку повернуто власнику ОСОБА_9 , а тому в даному кримінальному провадженні відсутня заподіяна шкода, що впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України, а відтак і на розмір застави, не підлягають задоволенню, оскільки обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій, доведеність його вини, питання допустимості доказів тощо, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті та не є предметом оцінки суду при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

-8-

З огляду на викладене вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо скасування ухвали суду про продовження щодо ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під ватою задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів, не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2024, щодо ОСОБА_8 ,-без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді