ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 липня 2019 року за №0003592, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 16 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за оскаржуваним вироком більш суворим покаранням за вироком Київського районного суду м. Харків від 26 вересня 2022 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речового доказу.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

04 липня 2019 року приблизно об 11 годині 40 хвилин ОСОБА_7 по вул. Бучми, 16 у м. Харків, діючи повторно, за попередньою змовою з особою, справа щодо якої закрита у зв`язку зі смертю, таємно викрали мотокосу «TM STIHL FS 450», вартістю 14 551 гривня 20 копійок, чим спричинили СКП «Харківзеленбуд» ХМР майнову шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 16 жовтня 2023 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, вирок Київського районного суду м. Харків від 26 вересня 2022 року виконувати самостійно. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд належним чином не мотивував свого висновку в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України та не врахував те, що ОСОБА_7 раніше засуджувався за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, проти власності, громадського порядку й моральності, звільнявся від відбування покарання, але знову вчинив корисливий злочин, не працює, не має стійких соціальних зв`язків, а його каяття не є щирим, оскільки лише свідчить про спробу уникнення ним більш суворого покарання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та водночас зазначив про відсутність у матеріалах справи даних щодо характеристики особи ОСОБА_7 , у зв`язку з чим за відсутності підстав для ухвалення апеляційним судом нового вироку просив частково задовольнити апеляційну скаргу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, думку обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги, повідомивши про те, що він своєчасно з`являвся для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та бажає захищати України, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, ніким із учасників судового провадження в апеляційному порядку не оспорюються.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог судом першої інстанції не дотримано.

На підставі п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Однак відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з п.4 ч.1, ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі обставини, які: впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Такий підхід ґрунтується на загальних засадах призначення покарання (ст.65 КК України), серед яких від суду вимагається індивідуальний підхід, урахування особи винного та обставин справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Тому суд у ході призначення обвинуваченому покарання повинен ретельно встановлювати наявність зазначених вище обставин та належним чином мотивувати свої висновки в ухваленому судовому рішенні.

За змістом вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ним ступеню тяжкості та обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який судимий, проте неофіційно працює, неодружений, посередньо характеризується, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, наявності обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутності обставин, які його обтяжують.

Пославшись на вказані вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк, який є мінімальним, а остаточного покарання - за правилами ч.4 ст.70 КК України, та звільнив обвинуваченого від відбування остаточного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Проте перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено відсутність у них фактичних даних про особу обвинуваченого, зокрема, й щодо ряду наведених у вироку судимостей ОСОБА_7 , його характеристики, не перебування на спеціальних обліках у медичних закладах, сімейного стану, працевлаштування, виходячи, в тому числі з яких, місцевий суд призначив обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, не навівши конкретні дані та підстави, з яких він установив можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а врахував одні й ті ж обставини як при призначенні ОСОБА_7 покарання, так і в ході вирішення питання щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, відсутність названих вище даних щодо особи обвинуваченого позбавляє можливості під час апеляційного розгляду усунути допущені місцевим судом порушення та в достатній мірі перевірити доводи апеляційної скарги.

Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині обрання ОСОБА_9 заходу примусу та способу його виконання на підставі ст.75 КК України колегія суддів уважає передчасним, оскільки він не відповідає матеріалам провадження та не ґрунтується на доказах, а також невмотивованим.

За таких обставин, оскаржуваний вирок належить скасувати та призначити новий розгляд у місцевому суді.

Під час нового розгляду слід урахувати викладене вище, провести судовий розгляд відповідно до приписів КПК України, усунути допущені порушення, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та відсутність підстав для застосування до останнього положень ст.75 КК України, за наслідком чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 16 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4