Справа № 638/4179/23
Провадження № 1-кп/638/742/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000607 від 03 квітня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хабаровськ, громадянина України, з вищою освітою, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

встановив:

24.02.2022 ОСОБА_5 , зараховано наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № НОМЕР_2 за мобілізацією та призначено на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у званні солдат.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов?язків, та про зроблені йому зауваження зобов?язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким внесено часткову зміну до статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 року строком на 90 діб.

Однак, ОСОБА_5 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, незаконно вирішив ухилитися від проходження військової служби.

15.10.2022 начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 було направлено на госпіталізацію до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, під приводом направлення на госпіталізацію, 15.10.2022 самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , однак на госпіталізацію до військової частини НОМЕР_3 не прибув.

В період з 15.10.2022 по 24.10.2022 солдат ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його із виконанням обов?язків з військової служби.

Згідно відповіді КНП «Міська клінічна лікарня №27» Харківської міської ради від 01.05.2023 №417/0/551-23 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні з 24.10.2022 по 07.11.2022.

В подальшому після завершення лікування в КНП «Міська клінічна лікарня №27» Харківської міської ради, а саме з 08.11.2022 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 3 метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той момент знаходилась в АДРЕСА_3 не прибув та продовжив незаконно перебувати поза межами військової частини та проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та без поважних причин до моменту його затримання працівниками правоохоронного органу 07.04.2023.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, не визнав, зазначив, що готовий продовжувати військову службу. Вказав, що був мобілізований 25.02.2024 року до військової частини НОМЕР_1 в Харківській області на посаду стрільця. Працював у напрямку Чугуївського району, на кордоні з Білгородською областю, РФ. Отримав осколкове поранення в плече, руку, голову, мав контузію. У жовтні місяці його направили на два тижні до шпиталю у м. Вовчанськ, після чого, він з товаришем поїхали до Харкова. Наступного дня він пішов до лікарні, де його не прийняли, оскільки обвинувачений не мав направлення. У період з 15.10.2024 року до 24.10.2024 року не проходив військову службу, він лікувався, йому були виписані ліки. Коли його фізичний стан погіршився, з 24.10.2024 по 07.11.2024 він проходив лікування у КНП Міська клінічна лікарня № 27. Після лікування постало питання про визнання його непридатним до служби. ВЛК визнало його обмежено придатним. Після лікування він не повернувся до військової частини, оскільки не знав де вона знаходилась. По телефону йому ніхто адресу не казав, він не мав зв`язку зі своєю бригадою, а місце дислокації військової частини постійно змінювалось.

Крім того, обвинувачений вказав, що не ховався, після залишення шпиталю, до потрапляння до КНП Міська клінічна лікарня № 27, він перебував вдома та чекав рішення ВСП. Після лікування у КНП Міська клінічна лікарня № 27 лікарні він до 03.04.2024 року перебував вдома.

Захисник у судовому засіданні просив врахувати те, що обвинувачений пішов добровольцем для держави, брав активну участь у звільненні Харківської області, під час військової служби не мав доган та стягнень, а також те, що під час допиту свідків жодний з них не підтвердив факт того, що ОСОБА_5 мав на меті ухилення від військової служби. Вказав, що обвинувачений не знав фактичне місце дислокації військової частини, йому не доводили місцезнаходження в/ч. Вказав, що у обвинуваченого не було мотиву та умислу ухилення від військової служби. Також зазначив, що враховуючи те, що обвинувачений був визнаний обмежено придатним, він не міг фактично виконувати обов`язки стрільця. Просив суд врахувати відношення обвинуваченого до вчиненого, він усвідомлює ті порушення, які він вчинив, однак самого умислу ховатися від служби він не мав. У зв`язку з викладеним, захисник просив виправдати обвинуваченого, а у разі неможливості, просив застосувати положення ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_5 бажає продовжити військову службу.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст. 407 КК України не визнав, його винність в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

1.Показання свідків.

Свідок ОСОБА_6 вказав, що під час Харківського наступу, приблизно 14-15 вересня 2022 року, вони вийшли на кордон Харківської області та мали розпорядження обороняти позиції біля населеного пункту Охримівка, Вовчанського району. Зазначив, що він був головним взводу в тій роті, де служив ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_1 . Обвинувачений та свідок проходили там службу з 24.02.2022 року. Обвинувачений отримав розпорядження готувати опорний пункт, підготувати позиції. Вони заїхали в цей населений пункт Охримівку та почали підготовку позицій, а саме бліндажі, стежки та інше. Там відбувались щоденні обстріли з боку Російської Федерації. В кінці вересня 2022 року обвинувачений ОСОБА_5 отримав поранення. Всього було троє поранених. Була евакуація після обстрілів та поранених доставили до госпіталю для проходження лікування та відновлення. Після проходження медичного лікування всі повернулися на бойові позиції, окрім обвинуваченого, після чого, ОСОБА_5 у військову частину не з`являвся. Зазначив, що побачив обвинуваченого у липні-серпні 2023 року.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що у 2022 році вони з обвинуваченим були у селі Базаліївка, у хаті проживало 16 військовослужбовців, ОСОБА_5 є позитивною людиною, проходив військову службу з ним. Зазначив, що останній раз бачив обвинуваченого в населеному пункті Охримівка, про те, що ОСОБА_5 самовільно залишив службу, йому повідомило керівництво. Конфліктних ситуацій обвинувачений не мав, невідомо чи залишив ОСОБА_5 місце служби зі зброєю чи без зброї. Їм доводили, що троє осіб отримали поранення та їх відправили до шпиталю. Також вказав, що змінювалось місце дислокації у вересні місяці. У військовій частині був постійний пункт дислокації.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що він мало знає ОСОБА_5 , йому повідомили про те, що обвинувачений залишив місце проходження військової служби. Також зазначив, що знає про поранення ОСОБА_5 та про те, що його направили на лікування. Обвинувачений не повідомляв йому про плани на майбутнє. Крім того, свідок вказав, що місце дислокації військової частини постійно змінювалося. Про зміну місця дислокації їм повідомляли усно.

Свідок ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_5 звертався до нього як хворий з бронхіальною астмою у травні 2022 року, вони відправляли його на лікування. Останній раз бачив його після поранення, 30 вересня 2022 року його поклали на лікування. Не знає, коли виписали обвинуваченого від лікування. Також вказав, що пункт місця дислокації військової частини змінювався кілька разів.

Свідок ОСОБА_10 вказав, що знає ОСОБА_5 з 24.02.2022 року, їх оформляли до територіальної оборони, несли службу разом. Зазначив, що знав про поранення обвинуваченого, про плани на майбутнє ОСОБА_5 йому не повідомляв, свідок не спілкувався з обвинуваченим з травня 2022 року. Крім того, вказав, що не знає, де знаходився пункт дислокації військової частини у жовтні 2022 року, військовослужбовці зв`язуються з командирами та частиною, знають де що знаходиться.

2.Письмові докази.

З повідомлення про вчинене и кримінальне правопорушення вбачається, що 25.10.2022 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 не прибув до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) для проходження лікування.

Крім того, з доповіді по факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) встановлено, що 25.10.2022 від начальника медичної служби капітана медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 надійшов рапорт про неприбуття до військової частини НОМЕР_3 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 стрільця 3 стрілецького відділення 15 стрілецького взводу 3 стрілецької роти солдата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зі слів капітана медичної служби ОСОБА_9 даний військовослужбовець був направлений для проходження стаціонарного лікування до військової частини НОМЕР_3 , як пізніше з`ясувалось, до військової частини НОМЕР_3 військовослужбовець не прибув. Зброя військовослужбовця знаходиться в розташуванні роти. Розшукові лії результату не дали, на телефонні дзвінки відповів, своє місце розташування не сказав.

Також з рапорту начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 встановлено, що 15 жовтня 2022 року ОСОБА_5 був направлений на лікування до військової частини НОМЕР_3 . Станом на момент написання рапорту, обвинувачений на лікування до в/ч не поступав.

За фактом не прибуття ОСОБА_5 до в/ч на лікування командиром в/ч НОМЕР_1 було ініційоване службове розслідування, а саме видано наказ № 418.

Згідно з направленням від 15 жовтня 2022 року, ОСОБА_5 був направлений на госпіталізацію до в/ч НОМЕР_3 з діагнозом: бронхіальна астма з астматичним компонентом.

Згідно з актом службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 418 від 25 жовтня 2022 року, було запропоновано позбавити ОСОБА_5 премії за жовтень 2022 року, не виплачувати за жовтень 2022 року додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ № 168, а також притягнути до дисциплінарної відповідальності після повернення.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.11.2022 року Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 , обвинувачений був позбавлений премії за жовтень 2022 року, прийнято рішення не виплачувати за жовтень 2022 року додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ № 168, а також притягнути до дисциплінарної відповідальності після повернення.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07 квітня 2022 року, ОСОБА_11 був затриманий 07 квітня 2023 року, об 11:00 год. в АДРЕСА_5 .

Наведені докази суд вважає належними, допустимими, оскільки вони отримані відповідно до вимог КПК України. Аналіз викладених доказів поза розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем.

Доводи обвинуваченого про те, що він не знав місце дислокації військової частини та не міг зв`язатися з командуванням, не заслуговують на увагу та розцінюються судом як бажання уникнути відповідальності за вчинений злочин виходячи з наступного.

Обвинувачений у судовому засіданні вказав, що не з`явився до в/ч НОМЕР_3 на лікування, а після перебування на стаціонарному лікуванні у 27 лікарні в м. Харкові, у період з 24.10.2022 року по 07.11.2022 року, до в/ч НОМЕР_1 для продовження військової служби не з`явився. До моменту свого затримання 07.04.2023 року обвинувачений знаходився вдома.

Так, суд вважає, що ОСОБА_5 був діючим військовослужбовцем, мав при собі відповідні документи (військовий квиток), перебував у м.Харкові, а тому мав повну можливість звернутись до будь-якого ТЦК, чи будь-якої військової частини, де міг отримати інформацію щодо місцезнаходження свого підрозділу, або отримати контактний номер телефону керівництва військової частини.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 не був позбавлений можливості дізнатися місце дислокації в/ч НОМЕР_1 та зв`язатися з командуванням.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, пояснення самого обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Визначаючи вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує: тяжкість скоєних правопорушень; характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; їх суспільну небезпеку; а також, враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зазначає, що вчинене ОСОБА_5 правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Хабаровськ, громадянин України, з вищою освітою, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше не судимий, на стаціонарному лікуванні в КНП ХОР ОКПЛ №3 у період з 10.01.2012 по 10.04.2023 не перебував, на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває, в книгах обліку амбулаторних та стаціонарних хворих Військово-медичного клінічного центру Північного регіону(в/ч НОМЕР_3 ) у період з 15.10.2022 по 07.04.2023 не значиться. Відповідно до службової характеристики, характеризується посередньо, має дисциплінарні стягнення.

Обставини, що пом`якшують покарання, відсутні

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого, тривалість самовільного залишення місця несення військової служби, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Суд також враховує позиції Верховного Суду, викладені в постановах у справі №750/2773/22 (провадження №51-3061км22) від 22.12.2022 та у справі №726/78/23, (провадження №51-1772км23) від 11.07.2023, з яких вбачається, що кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби свідчать про підвищену суспільну небезпечність, оскільки можуть призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, а тому застосування іншого покарання ніж позбавлення волі, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення таких дій.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Запобіжний захід у вигляді застави суд, до набрання вироком законної сили, залишає без змін.

Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді застави, до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання в порядку ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у період з 07.04.2023 року по 11.04.2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Повернути ОСОБА_12 заставу у розмірі 134200,00 грн., сплачену на виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Харкова від 07.04.2023 року (справа № 642/1717/23, провадження 1-кс/642/1029/23) після набрання вироком законної сили.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити сторонам провадження.

Суддя ОСОБА_1