печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2286/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особи, за скаргою якої здійснюється судове провадження - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 31.05.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001406 від 13.07.2020 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

15.01.2021 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 31.05.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001406 від 13.07.2020 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на неповноту та однобічність досудового розслідування, зазначає що постанова є по суті аналогічної за змістом, раніше прийнятим таких самих постанов від 30.09.2020 та 04.07.2022 року у цій справі Вказує, що з моменту отримання даної ухвали суду слідством пройшло кілька років, проте жодних слідчих дій як тоді так і нині проведено не було. Про що ясно зі змісту аналогічних один одному постанов. Зазначає, що ігнорування судових рішень, вказує на невиконання ухвал судів, слідчім ОСОБА_4 що саме собою є кримінальним правопорушенням, що підпадає під норми ч.2 ст.382 КК України.

Вказує, що слідчий ОСОБА_4 намагається у свої постанові про закриття кримінального провадження, витлумачити закони в потрібному йому аспекті, права на що він не має. Не проводячи жодних розслідувань і не спростовуючи документально, не одного з доводів, які наведені скаржником як свідчення про факт кримінального правопорушення від ОСОБА_6 , лише на основі власних домислів, та перекручуючи факти закрив це кримінальне провадження, нібито через відсутність складу злочину. Також зазначає, щодо спроб ОСОБА_4 як і його попередника ОСОБА_7 прив`язати дію статті ч.2 ст.364 КК України у цьому провадженні, до норм з пункту 4 приміток до цієї статті, згідно з якими тяжкими наслідками вважатимуться такі наслідки, що у 250 і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то вони юридично нікчемні. Вважав, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав з наведених підстав та просив задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, від нього надійшли письмові заперечення в яких він просив розглянути скаргу за його відсутності та відмовити у її задоволенні.

Вивчивши скаргу, дослідивши долучені до неї документи, матеріали кримінального провадження №0001406 від 13.07.2020 в 1 томі, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що скаргу подано у встановлений ст. 304 КПК України десятиденний строк.

Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001406 від 13.07.2020 яке оскаржуваною постановою від 31.05.2024 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Оскаржувана постанова слідчим обґрунтована тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду від 16.04.2020 у справі №761/10564/20, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 19.03.2020 (вх. № Б-4116 від 08.04.2020) щодо можливого зловживання владою або службовим становищем головою Вищого спеціалізованого суду України.

Відповідно до заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України через Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зі скаргою про перегляд неправосудних судових рішень Апеляційного суду Донецької області та Верховного суду України в 2002-2003 роках на підставі рішення, прийнятого Європейським судом з прав людини у справі «Буглов проти України» від 10.07.2014.

За твердженням заявника, ВССУ 03 03.2015 відкрито провадження та прийнято скаргу до розгляду, однак відмовився передавати скаргу до ВСУ. Проігноровано неодноразові клопотання заявника про передачу справи на розгляд ВСУ, справа не розглядалась протягом трьох років. У цьому заявник вбачає протиправне затягування розгляду його справи головою ВССУ ОСОБА_5 , який не забезпечив виконання вимог автоматичного розподілу в суді, створивши таким чином умови для призначення для розгляду справи ОСОБА_3 суддів, які підлягали відводу, про що заздалегідь було відомо голові ВССУ. Голова ВССУ несе відповідальність за ефективну роботу апарату суду, у тому числі щодо роботи Секретаріату з автоматичного розподілу справу, за дотримання процесуальних строків розгляду справ.

Слідчим зазначено, що у ході досудового розслідування об`єктивних даних, які б вказували на вчинення зловживання службовим становищем з боку голови ВССУ, не встановлено.

Також встановлено, що вироком Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2002 року ОСОБА_3 було засуджено за: ст. 69 КК 1960 року; п.п. «а», «г», «з», «і» ст. 93 КК України 1960 року; ч. 2 ст. 215-3 КК України 1960 року; ч. 1 ст. 263 КК України; ч. З ст. 142 КК України 1960 року; ч. 2 ст. 345 КК України, ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 29 травня 2003 року вирок апеляційного суду залишено без зміни.

20 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2002 року та ухвали Верховного Суду України від 29 травня 2003 року щодо нього на підставі установлення міжнародною судовою установою, юрисдикцію якої визнано Україною, порушень міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Ухвалою колегії суддів від 3 березня 2015 року у складі головуючого судді ОСОБА_8 , суддів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 відкрито провадження у даній справі та прийнято рішення про витребування з Апеляційного суду Донецької області матеріалів кримінальної справи.

Водночас, оскільки приміщення Апеляційного суду Донецької області було захоплено представниками незаконних збройних формувань та відсутністю доступу до приміщення суду, де зберігалась справа щодо ОСОБА_3 , виконати запит суду не виявилось за можливе. У зв`язку з чим судом вживались заходи по відновленню матеріалів справи.

Після відновлення матеріалів справи постановою судді ОСОБА_13 від 14 січня 2016 року її було призначено до розгляду. У подальшому склад колегії суддів змінювався. Отже, твердження ОСОБА_3 щодо навмисного затягування розгляду справи та не вжиття Головою ВССУ заходів з розподілу справи не відповідають дійсності.

Крім того ОСОБА_3 протягом усього часу перебування справи в провадженні ВССУ звертався з систематичними заяви про відвід колегії суддів, зокрема з наступних підстав:

- судді, які входили до колегії суддів, за період роботи суддею брали участь в розгляді справ, у яких в подальшому Європейським судом з прав людини встановлювалися порушення прав людини;

- так як у зв`язку зі змінами у національному законодавстві та відповідно до Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року з 1 січня 2017 року мав розпочати роботу Верховний Суд, у зв`язку з чим судді ВССУ, на його думку, на даний час не мають повноважень для здійснення судочинства;

- у зв`язку з неможливістю, на його думку, здійснювати окремими суддями судочинства на підставі Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року.

Переважна більшість цих заяв залишалася без задоволення, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 самостійно сприяв затягуванню розгляду справи. Таким чином дії голови ВССУ не можуть бути кваліфіковані органом досудового розслідування як зловживання службовим становищем, а твердження заявника за своїм змістом є безпідставними та ґрунтуються на його припущеннях.

При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 364 КК України службове зловживання належить до злочинів із матеріальним складом і за ч. 2 ст. 364 КК України визнається закінченим із моменту заподіяння тяжких наслідків. Однак, матеріалами кримінального провадження, як і самою заявою про злочин, не підтверджується заподіяння тяжких наслідків ОСОБА_3 . Отже, відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Таким чином слідчий зазначає, що в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, слідчий на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатніх за його переконанням, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень КПК України. А відтак слідчим прийнято рішення відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9і частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи зазначеної постанови, в судовому засіданні встановлено не було. Доводи скарги та ОСОБА_3 в судовому засіданні не містять обгрунтування тієї неповноти досудового розслідування, яка б у випадку проведення чітко зазначених скаржником певних слідчих дій могла суттєво вплинути на результат рішення слідчого.

Незгода ОСОБА_3 з прийнятими слідчим ОСОБА_4 рішенням про закриття кримінального провадження фактично містить його власну оцінку фактичним обставинам справи, що на думку суду є безпідставним і не має судової перспективи.

Таким чином, слідчим суддею не встановлена неповноти досудового розслідування за доводами скарги, яка б у разі проведення певних слідчих дій могла вплинути на результат досудового розслідування, а відтак, слідчий суддя вважає, що слідчим зроблено вірний висновок про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на викладене, висновок органу досудового розслідування в особі слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 31.05.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001406 від 13.07.2020 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в ході досудового розслідування, та ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 та скасування вказаної постанови.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 31.05.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001406 від 13.07.2020 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,- відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1