Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/177/24, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000140, внесеному 31.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) та обрано відносно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1 та ч.1 ст. 255-2 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів - до 02 травня 2024 року, включно без визначення розміру застави.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1 та ч.1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У вказаному кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначивши, що орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, що, відповідно до ст. 12 КК України, вчинене діяння, віднесено до особливо тяжких злочинів, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020, яким обвинуваченого ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, який постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 18.10.2023 залишено без зміни, відтак термін відбування покарання ОСОБА_6 закінчується 19.03.2024. У клопотанні вказується і на те, що у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , який утримується в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» запобіжний захід не обирався. Необхідність обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватою прокурор обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. З огляду на наведене та враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 характеризується негативно, прокурор вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд, дослідивши доводи клопотання та приєднані до справи докази, в ухвалі зазначає, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1 та ч.1 ст. 255-2 КК України. В ухвалі вказується на те, що орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, що, відповідно до ст. 12 КК України, вчинене діяння, віднесено до особливо тяжких злочинів, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України. Окрім того, в ухвалі міститься посилання на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020, яким обвинуваченого ОСОБА_6 в іншому кримінальному провадженні визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, який постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 18.10.2023 залишено без зміни, що термін відбування покарання ОСОБА_6 закінчується 19.03.2024, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» запобіжний захід не обирався. Суд визнав доведеними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого, при цьому взявши до уваги характеризуючі дані про особу обвинуваченого, тяжкість злочину, в якому орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_6 , вказавши на те, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого і задля забезпечення належної процесуальної поведінки щодо обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 02 травня 2024 року, включно без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що відсутні дані у підтвердження вказаних у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки прокурором не додано доказів на обґрунтування цих ризиків, позаяк ОСОБА_6 вже перебуває у слідчому ізоляторі, і незрозуміло як буде забезпечена належна процесуальна поведінка, шляхом поміщення в слідчий ізолятор, якщо він вже перебуває там. Доводи про наявність мети застосування запобіжного заходу, на переконання адвоката, є необґрунтованими. Наведені прокурором у клопотанні доводи про наявність відповідних ризиків, а саме спроби обвинуваченого ОСОБА_6 здійснити дії передбачені ч. 1 ст.177 КПК України також вважає безпідставними, оскільки доказів на підтвердження цього до клопотання не надано, натомість твердження прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою як превентивного заходу для запобігання фактично вчинення інших кримінальних правопорушень у майбутньому в даному випадку, є голослівними, тому також не заслуговують на увагу. На переконання апелянта, прокурор у клопотанні грубо порушив вимоги ст. 184 КПК України, а саме: п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України, оскільки жодного посилання на докази, що обґрунтовують наявність ризиків, прокурор не навів, що прямо підтверджує відсутність таких ризиків взагалі та свідчить про грубе порушення вимог ст. 186 КПК України. В порушення п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України прокурором не наведено жодного обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що є грубим порушенням вимог ст. 186 КПК України. Також адвокат ОСОБА_8 вказує на те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочинів за ч. 1 ст. 255-2, ч. 2 ст. 255-1 КК України навіть не містить посилань на допустимі і належні докази, а лише на вигадані папірці. Вважає, що вказані твердження у підозрі спростовуються вже зібраними матеріалами досудового розслідування, адже під час обшуку 21.03.2023 нічого в обвинуваченого ОСОБА_6 не було знайдено: ані списків, ані коштів, ані засобів азартних ігор, ані предметів для злочинної діяльності. Апелянт звертає увагу на те, що в обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні троє дітей, до засудження він був одруженим, має на утриманні матір інваліда. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання, та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічний час доби.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, те, що вчинені діяння відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого (засуджений вироком Мукачівського міськрайонного суду від 24.09.2020 та обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів під час відбування покарання), а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків та дослідження доказів.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких органом досудового розслідування обвинувачується ОСОБА_6 і за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна, а також наведених вище обставин, у тому числі і даних про особу обвинуваченого, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може: незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні троє дітей, до засудження обвинувачений був одруженим, має на утриманні матір інваліда. При цьому, вказані доводи визнаються такими, що не свідчать про відсутність встановлених ризиків, а також не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання.

Тому, колегія суддів вважає, що обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 діянь а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочинів за ч. 1 ст. 255-2, ч. 2 ст. 255-1 КК України навіть не містить посилань на допустимі і належні докази, а лише на вигадані папірці, і при цьому, твердження у підозрі спростовуються вже зібраними матеріалами досудового розслідування, адже під час обшуку 21.03.2023 нічого у обвинуваченого ОСОБА_6 не було знайдено: ані списків, ані коштів, ані засобів азартних ігор, ані предметів для такої злочинної діяльності, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, при цьому також зазначає, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій кожного обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до висновку про те, що існують обґрунтовані підстави вважати, що у разі відмови в задоволенні клопотання прокурора чи застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, він не буде належним чином виконувати покладені на нього як обвинуваченого процесуальні обов`язки, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, їх кількість та тяжкість, а також інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом взято до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, вчинених під час відбування покарання.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000140, внесеному 31.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та обрано відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1 та ч.1 ст. 255-2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів - до 02 травня 2024 року, включно без визначення розміру застави, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: