ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1551/24 Справа № 177/135/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року, якою:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеним відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2023 року розміром застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно, з покладенням обов`язків,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001181 від 16.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та їх захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задоволено.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеним відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2023 року розміром застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно, з покладенням обов`язків.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати, змінити обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного браслету.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд 1-ї інстанції розглядав справу одночасно відносно чотирьох обвинувачених, справа стосовно ОСОБА_11 не була відокремлена в особисте провадження. Звертає увагу, що суд 1-ї інстанції після прийняття відмови обвинуваченого ОСОБА_13 від свого захисника, не дочекавшись призначення йому нового захисника з числа безоплатних захисників, продовжив розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а головуючий у справі кожного разу запитував у обвинуваченого ОСОБА_13 його думку стосовно кожного клопотання прокурора за відсутності його захисника.

Зауважує, що захисник обвинуваченого ОСОБА_12 заявляла клопотання про медичний огляд підзахисного ОСОБА_12 у зв`язку з тим, що йому були зроблені уколи і він себе погано почував, постійно засинав під час відеоконференції, на що головуючий не звернув увагу та продовжив розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно обвинувачених.

Вважає, що суд порушив право на захист обвинуваченого ОСОБА_13 , і як похідне з вищевикладеного порушив вимоги КПК України. Звертає увагу, що суд не мав права постановлювати одну ухвалу на усіх трьох обвинувачених стосовно продовження тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції відносно нього скасувати, змінити йому запобіжний захід тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі. В обгрунтування апеляційних вимог наводить доводи, які є аналогічними доводам апеляційної скарги його захисника ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати; відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_12 та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_12 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що суд 1-ї інстанції безпідставно продовжив запобіжний захід ОСОБА_12 попри зміну стадії провадження, відсутності належних доказів існування ризиків, про які стверджує прокурор, без надання жодних доказів та без встановлення таких судом. Звертає увагу, що питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу судом належним чином ніколи не вирішувалось.

Зауважує, що суд не надав належної оцінки всім обставинам та особистому становищу ОСОБА_12 , стану його здоров`я, ухилився від оцінки цих обставин при вирішенні питання щодо пропорційності застосування такого запобіжного заходу, який позбавляє ОСОБА_12 можливості отримувати якісну, вчасну та повноцінну медичну допомогу.

Звертає увагу, що суд не оцінив і письмові докази сторони захисту, які були залучені в даному судовому засіданні щодо стану здоров`я ОСОБА_12 , тривалої бездіяльності ЦОЗ ДКВС у Дніпропетровській області та Донецькій областях, відсутності належної медичної допомоги ОСОБА_12 протягом значного тривалого часу.

Наполягає, що жодного доказу та належного обґрунтування існування заявлених ризиків прокурором не було зазначено та наведено, як в самому клопотанні, так і під час розгляду клопотання прокурора в суді. Не було таких доказів встановлено і судом, як того вимагає ст. 196 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати частково, змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт з застосуванням електронного браслету, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, із забороною з 22-00 годин по 05-00 годину залишати визначене місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що оскаржена ухвала суду 1-ї інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, як і всі попередні винесені ухвали про продовження строку тримання під вартою, винесені без індивідуальної оцінки ризиків щодо кожного з обвинувачених та індивідуального обґрунтування таких ризиків.

Наполягає, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування ризику ухилення ОСОБА_10 від суду з посиланням на конкретні докази його реального існування.

Зазначає, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, що не було зроблено судом 1-ї інстанції.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_10 тривалий час перебуває під вартою без належного доведення стороною обвинувачення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу тримання під вартою. Просить врахувати, що ОСОБА_10 позитивно характеризується, має власне житло на території м. Кривого Рогу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції відносно нього скасувати, постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного браслету. В обгрунтування апеляційних вимог наводить доводи, які є аналогічними доводам апеляційної скарги його захисника ОСОБА_8 .

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги з підстав, наведених в них.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг захисників та обвинувачених, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що у провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001181 від 16.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч.4 ст.187, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 19.06.2023 року підозрюваним ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 року підозрюваному ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених спливає 30.03.2024 року.

Відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2023 року ОСОБА_11 визначено суму застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд 1-ї інстанції врахував характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, дані про особи обвинувачених, ту обставину, що відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики та обставини передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, які враховував слідчий суддя при обранні та продовженні відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Суд 1-ї інстанції прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченими.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходив з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 щодо порушення норм КПК України судом 1-ї інстанції з підстав розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно трьох обвинувачених одночасно, оскільки розділ 18 КПК України не передбачає прямої заборони розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу одним рішенням суду стосовно декількох обвинувачених.

Доводи апелянтів щодо порушеного права на захист обвинуваченого ОСОБА_13 колегія суддів залишає без розгляду, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 394 КПК України, згідно якої ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором. Як вбачається з матеріалів провадження адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не є захисниками обвинуваченого ОСОБА_13 , а обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 мають статус лише обвинувачених в даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає не слушними доводи сторони захисту, що прокурором у клопотанні про продовження тримання під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не доведено наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не надано жодного належного та допустимого доказу, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинуваченим можуть наступити обставини, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, судом 1-ї інстанції встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ризики, які не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу кожному з них та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання кожного із обвинувачених під вартою.

Ризик переховування від суду обумовлено тим, що обвинувачений ОСОБА_12 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти громадської безпеки (ч. 1 ст. 263 КК України), тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення (ч. 2 ст. 307 КК України) та особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності (ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України), за яке передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Таким чином, в разі доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_12 у скоєнні даних злочинів, йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15-ти років, що може з урахуванням настання негативних наслідків для обвинуваченого сприяти його переховуванню від суду. Крім того, враховуючи введення та дію на території України правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, та бойовими діями, що ведуться на території України, враховуючи призовний вік обвинуваченого, у випадку залучення ОСОБА_12 до проходження військової служби, не буде забезпечено виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, тобто передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України мети застосування запобіжного заходу.

Продовжує існувати ризик впливу на потерпілих та свідків, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_12 матиме змогу безперешкодно спілкуватися з зазначеними особами, оскільки інкримінований йому напад з метою заволодіння майном ОСОБА_14 відбувся за місцем мешкання останнього. Також, не виключений вплив на потерпілого або його родичів, які судом ще не були допитані. Даний ризик обґрунтовуються і тим, що співучасник розбійного нападу, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, перебуває у розшуку, а ОСОБА_12 , перебуваючи на волі зможе особисто та / або за допомогою стільникового зв`язку чи засобами соціальної мережі у мережі Інтернет або іншим способом повідомляти останньому про хід кримінального провадження тощо.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення продовжує існувати, оскільки злочини, в скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_12 мають умисний, корисливий та зухвалий характер.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи вчинення іншого кримінального правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченим цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Крім того, з оскарженої ухвали суду 1-ї інстанції вбачається, що судом було враховано особу обвинуваченого при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 .

Так, з долученого Журналу судового засідання в режимі конференції № 2649048 від 25.03.2024 року вбачається, що судом було долучено до матеріалів справи надані стороною захисту письмові докази щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_12 , яким суд надав оцінку в нарадчій кімнаті при постановлені оскарженого рішення суду.

Разом з тим, з вищевказаного Журналу судового засідання від 25.03.2024 року вбачається, що під час відеоконференції з місця утримання обвинуваченого ОСОБА_12 з ним поруч перебував працівник медичної частини, який на запитання головуючого судді 1-ї інстанції повідомив, що обвинувачений ОСОБА_12 може приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Із наданих захисником ОСОБА_7 медичних документів під час апеляційного розгляду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_12 отримує медичне лікування. Зокрема, із консультаційного висновку спеціаліста КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» від 05.04.2024 року вбачається, що на момент огляду ОСОБА_12 не потребує госпіталізації у відділення.

Стороною захисту або обвинуваченим ОСОБА_12 під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, які вказують на не можливість перебування ОСОБА_12 під вартою. Отже, судом належним чином враховано вимоги ст. 178 КПК України при вирішенні питання про запобіжний захід відносно ОСОБА_12 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 щодо недоведеності прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також є неспроможними, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції.

Так, переховування від суду обумовлено тим, що обвинувачений ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти громадської безпеки (ч. 1 ст. 263 КК України), та особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності (ч. 4 ст. 187 КК України), за яке передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Таким чином, в разі доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні даних злочинів, йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15-ти років, що може з урахуванням настання негативних наслідків для обвинуваченого сприяти його переховуванню від суду. Разом з тим, ОСОБА_11 не одружений, на утриманні не має малолітніх або неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв`язків, які б стримували останнього не покидати певні територіальні межі. Крім того, враховуючи введення та дію на території України правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, та бойовими діями, що ведуться на території України, враховуючи призовний вік обвинуваченого, у випадку залучення ОСОБА_11 до проходження військової служби, не буде забезпечено виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, тобто передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України мети застосування запобіжного заходу.

Продовжує існувати ризик впливу на потерпілих та свідків, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_11 матиме змогу безперешкодно спілкуватися з зазначеними особами, оскільки інкримінований йому напад з метою заволодіння майном ОСОБА_14 відбувся за місцем мешкання останнього. Також, не виключений вплив на потерпілого або його родичів, які судом ще не були допитані. Даний ризик обґрунтовуються і тим, що співучасник розбійного нападу, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, перебуває у розшуку, а ОСОБА_11 , перебуваючи на волі зможе особисто та / або за допомогою стільникового зв`язку чи засобами соціальної мережі у мережі Інтернет або іншим способом повідомляти останньому про хід кримінального провадження тощо.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення продовжує існувати, оскільки ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні умисного корисливого особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а на момент затримання обвинувачений не мав постійного місця роботи та постійного джерела прибутку, що свідчить про те, що останній в майбутньому може вчинити кримінальне правопорушення корисливого характеру з метою отримання засобів для існування.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи вчинення іншого кримінального правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченим цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 щодо недоведеності прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також є неспроможними, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції.

Так, переховування від суду обумовлено тим, що обвинувачений ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти громадської безпеки (ч. 1 ст. 263 КК України), та особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності (ч. 4 ст. 187 КК України), за яке передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Таким чином, в разі доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні даних злочинів, йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15-ти років, що може з урахуванням настання негативних наслідків для обвинуваченого сприяти його переховуванню від суду. Разом з тим, ОСОБА_10 не одружений, на утриманні не має малолітніх або неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв`язків, які б стримували останнього не покидати певні територіальні межі. Крім того, враховуючи введення та дію на території України правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, та бойовими діями, що ведуться на території України, враховуючи призовний вік обвинуваченого, у випадку залучення ОСОБА_10 до проходження військової служби, не буде забезпечено виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, тобто передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України мети застосування запобіжного заходу.

Продовжує існувати ризик впливу на потерпілих та свідків, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_10 матиме змогу безперешкодно спілкуватися з зазначеними особами, оскільки інкримінований йому напад з метою заволодіння майном ОСОБА_14 відбувся за місцем мешкання останнього. Також, не виключений вплив на потерпілого або його родичів, які судом ще не були допитані. Даний ризик обґрунтовуються і тим, що співучасник розбійного нападу, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, перебуває у розшуку, а ОСОБА_10 , перебуваючи на волі зможе особисто та / або за допомогою стільникового зв`язку чи засобами соціальної мережі у мережі Інтернет або іншим способом повідомляти останньому про хід кримінального провадження тощо.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення продовжує існувати, оскільки ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у скоєнні умисного корисливого особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. ОСОБА_10 на момент затримання не мав постійного місця роботи та постійного джерела прибутку, що свідчить про те, що останній в майбутньому може вчинити кримінальне правопорушення майнового характеру з метою отримання засобів для існування.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи вчинення іншого кримінального правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченим цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи особу кожного обвинуваченого, приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і виключити ризики, пов`язані із звільненням їх з-під варти. Колегія суддів виходить з того, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останніх, зважаючи на існування вищевказаних ризиків, настанню яких не зможе запобігнути домашній арешт .

Разом з тим, тривалість судового розгляду, в даному провадженні не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити суду 1-ї інстанції та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 ,, яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається.

Таким чином апеляційні скарги, як такі що не підтверджуються обставинами провадження, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року, відмовити.

Залишити без змін ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року, якою:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеним відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2023 року розміром застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень, строком на шістдесят днів, тобто до 23 травня 2024 року, включно, з покладенням обов`язків.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4