Справа № 405/660/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 28.09.2022, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.5 ст.191, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.3 ст.362, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.3 ст.209 КК України, та кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 від 02.07.2021, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.5 ст.191, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.1 ст.362, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.28 ч.5 ст.191, ч.2 ст.27 ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.2 ст.27 ч.3 ст.28 ч.1 ст.362, ч.2 ст.27 ч.3 ст.28 ч.3 ст.209 КК України,

встановив:

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.05.2024 обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 06 липня 2024 року, включно.

До суду захисником ОСОБА_6 подано клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В обґрунтування вказав, що обвинувачена ОСОБА_8 не переховувалась від органів досудового розслідування та суду, жодним чином не комунікувала та не впливала на свідків. Ризик незаконно вплинути на потерпілого, свідка, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні відсутній.

Немає законних підстав вважати, що обвинувачена ОСОБА_8 буде переховуватися від суду, оскільки її попередня поведінка говорить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вона не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані , в даний час вона не є працівником Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені ОСОБА_11 . Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона обвинувачується ОСОБА_8 , вона також не збирається і протилежному немає жодних доказів.

Обвинувачена ОСОБА_8 не переховувалася від суду, вчасно прибувала у судові засідання, за межі області не виїжджала, постійно мешкала за однією адресою, із свідками у справі стосовно їх показань не спілкується, впливу на свідків не має, закордонний паспорт здала у відповідні органи, а отже ні наміру, ні можливості покидати територію України немає.

Беручи до уваги те, що його підзахисна раніше не судима, має постійне місце проживання, батьків похилого віку, перебуває під вартою поза межами розумного строку є законні підстави про зміну запобіжного заходу на більш м`який, а саме на особисте зобов`язання.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали клопотання, просили його задовольнити. Адвокат зазначив, що обвинувачена здала паспорт на зберігання до Управління ДМС України в Кіровоградській області, надав характеристику за місцем роботи, документи, що підтверджують, що ОСОБА_8 має батьків похилого віку.

Прокурор в суді заперечив щодо задоволення клопотання. Просив у разі зміни запобіжного заходу, покласти на обвинувачену обов`язки.

Захисник ОСОБА_7 залишив вирішення даного питання на розсуд суду.

Заслухавши клопотання прокурора, думку учасників судового провадження суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд враховує.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Розумність строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, переконливості аргументів заявника, викладених у клопотанні про звільнення; продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (справа «Харченко проти України»).

Рішенням у справі «Белевицький проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСППЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Отже рядом рішень ЄСПЛ акцентується увага щодо необхідності встановлення ризиків підтверджених певними доказами, надмірних строків тримання обвинувачених під вартою і висловлена позиція з приводу недопущення тримання під вартою за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період. Відповідальність за те, щоб у кожному конкретному випадку тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищувала розумний строк, лягає у першу чергу на національні судові органи.

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які обґрунтовують тривале тримання під вартою («Мерабішвілі проти Грузії»).

Відповідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що відносяться до категорії нетяжкого та особливо тяжкого злочинів.

Разом з тим, обвинувачена раніше не судима, на утриманні має батьків похилого віку, що підтверджується копіями паспортів та свідоцтвом про народження, позитивно характеризується за місцем роботи, під час розгляду кримінального провадження №0000134.

В свою чергу матеріалами справи не доведені наявні та існуючі на даний час ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України, як законні підстави для подальшого тримання обвинуваченого саме під вартою.

Отже подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення її належної поведінки на цей період, та його продовження, - із-за цього є не співрозмірним меті заходу; подальше продовження строку тримання обвинуваченої під вартою суперечитиме позиціям справедливості, положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод й національного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно з ч.2 цієї ж статті домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченої може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, тому клопотання захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 193-194 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, а саме до 06.08.2024, включно, який полягає в забороні цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Звільнити обвинувачену ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

Зобов`язати обвинувачену:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатись з м.Кропивницький без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватись від спілкування як особисто так і через третіх осіб з іншими обвинуваченими, свідками та представником потерпілого у кримінальному провадженні, за винятком участі в суді.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтись до неї в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_8 , що в разі невиконання, покладених обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали направити до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_12

ОСОБА_3