Справа № 541/707/24
Провадження № 1-кс/541/227/2024
У Х В А Л А

Іменем України

29 лютого 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному 27.02.2024 року до ЄРДР за № 0000225за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна (речей), а саме: змив РБК з калюжі №1 на марлевий тампон у паперовому згортку; змив РБК з калюжі №2 на марлевий тампон у паперовому згортку; контроль до виготовлених змивів РБК на марлевому тампоні у паперовому згортку; берет зі слідами РБК,палицю.

Клопотання обґрунтовує тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що 27.02.2024 о 13 год. 52 хв. на території парку «Березовий Гай» за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 112, виявлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із тілесними ушкодженнями в області голови без будь-яких речей при собі. В подальшому жінку було доставлено до КНП «Миргородської ЛІЛ», де було встановлено діагноз, а саме: відкрита ЧМТ, перелом кісток черепа, внутрішньо мозкова гематома, забій головного мозку. Також було виявлено відсутність сумки та телефону.

27.02.2024 в ході проведення огляду місця події на території парку «Березовий Гай» за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 112 вилучено: змив РБК з калюжі №1 на марлевий тампон у паперовому згортку; змив РБК з калюжі №2 на марлевий тампон у паперовому згортку; контроль до виготовлених змивів РБК на марлевому тампоні у паперовому згортку; берет зі слідами РБК; палиця.

Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 27.02.2024 вилучені у ході огляду місця події речі (майно) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

В судове засідання прокурор не з`явився, до суду подав заяву в якій клопотання підтримав, просив розглянути у його відсутність.

Вивчивши клопотання, перевіривши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000225 від 27.02.2024 року за ч. 4 ст. 187 КК України.

27.02.2024 слідчим слідчого відділення Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 було проведено огляд в м.Миргород на відкритій ділянці місцевості парку «Березовий гай», що знаходиться на території ПрАТ «Миргород Курорт», м.Миргород, вул. Гоголя 112, в ході, якого вилучено: змив РБК з калюжі №1 на марлевий тампон у паперовому згортку; змив РБК з калюжі №2 на марлевий тампон у паперовому згортку; контроль до виготовлених змивів РБК на марлевому тампоні у паперовому згортку; берет зі слідами РБК; палиця.

Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області дані речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженню №0000225 від 27.02.2024 року та визначено їх місце зберігання кімнату для зберігання речових доказів за адресою м.Миргород, вул. Я.Усика, 34.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно (речі) з тих підстав, що вони є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вказане вище майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, їх арешт забезпечить їх зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, судових експертиз. Таким чином, арешт на це майно з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна і не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження майном, з метою запобігання знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси переважають принцип мирного володіння майном.

Вказаний прокурором захід забезпечення кримінального провадження, на думку слідчого судді, є в даному випадку співмірним з тими обмеженнями, які існують під час згаданого досудового розслідування, необхідними для всебічного, повного встановлення обставин кримінального правопорушення. Незастосування арешту вказаних речей може призвести до їх знищення або настання інших наслідків, що перешкоджатимуть кримінальному провадженню, оскільки відносно даних речей є необхідність у проведенні слідчих дій та експертних досліджень.

Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 98, 170, 171-173 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно (речі) задовольнити.

Накласти арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування користувачами наступним майном (речами): змив РБК з калюжі №1 на марлевий тампон у паперовому згортку; змив РБК з калюжі №2 на марлевий тампон у паперовому згортку; контроль до виготовлених змивів РБК на марлевому тампоні у паперовому згортку; берет зі слідами РБК; палицю.

Копію цієї ухвали для виконання направити прокурору, який звернувся з даним клопотанням.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1