Справа №585/170/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/429/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, у залі суду у м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2023 року, якою засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, у задоволенні якого, ухвалою від 28 квітня 2023 року, було відмовлено.

Своє рішення суд вмотивував тим, що для того, щоб судом була визнана можливість застосувати до довічно ув`язненої особи дію ст. 81 КК України, має настати певна сукупність обставин, а саме: особа, засуджена до довічного позбавлення волі має відбути не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання; за умови того, що засуджений став на шлях виправлення, судом має бути вирішене питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років; після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання (що було замінене із довічного на строкове), за умови того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, судом може бути вирішене питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Проте, на час розгляду клопотання відсутня така сукупність обставин, яка б дозволяла суду вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання згідно вимог ст. 81 КК України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 звернулись до апеляційного суду з апеляційними скаргами, в яких апелянти звертаються з аналогічними вимогами, а саме, скасувати вказану ухвалу, постановити нову, якою задовольнити подане засудженим клопотання в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, засуджений посилається на те, що Роменським міськрайонним судом Сумської області було безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання, не було взято до уваги його обґрунтування з посиланнями на положення як національного, так і міжнародного законодавства, які надають суду право та механізми застосування дострокового звільнення саме до осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Апелянт вказує, що судом не було враховано, що він відбув понад 20 років ув`язнення, що за увесь цей час до нього не застосовувались механізми виправлення, не надавалась освіта, не надавалась можливість для працевлаштування, тобто, його виправленням Держава впродовж зазначеного терміну не займалась, керівництво Роменської ВК приймає свавільні рішення, таким чином порушуючи його права та права інших ув`язнених, не використовує програм реінтеграції ув`язнених в суспільство, а лише складає висновки, і ті з порушенням правил їх складання.

Також, апелянт звертає увагу на те, що 06 листопада 2022 року Верховною Радою України прийняті закони №№ 4048 та 4049, які внесли зміни до КК України, які погіршують його становище, як ув`язненого до довічного позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі захисник засудженого вказує на те, що посилання суду на те, що нібито, відсутня законодавчо визначена процедура звільнення засуджених до довічного позбавлення волі без попереднього вирішення питання про заміну покарання, є передчасним та помилковими, і звернення ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення повинно було розглянуто судом по суті на підставі Конституції України, як норми прямої дії, у системному зв`язку із положеннями Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права.

На думку апелянта, у даному випадку, розглянувши клопотання ОСОБА_7 та відмовивши останньому у його задоволенні з підстав відсутності сукупності обставин, які б дозволили вирішити питання про його умовно-дострокове звільненнявід відбування покарання згідно вимог ст. 81 КК України, суд фактично відмовив останньому у доступі до правосуддя.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних вимог та просив ухвалу суду залишити без зміни, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення у межах поданих засудженим та його захисником апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вищезазначені вимоги Закону було дотримано у повному обсязі.

Так, у поданому до суду клопотанні, засуджений ОСОБА_7 просив виправити стосовно нього зазначені ним порушення та керуючись положеннями міжнародного права застосувати до нього ст.ст.1, 3, 13, 14, 17 Конвенції, ст.ст.2, 7, 14, 26 Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права, на підставі яких застосувати у відношенні нього ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення та звільнити його від подальшого відбування покарання. Визнати та забезпечити виплату йому компенсації у вигляді одного мільйона гривень за те, що протягом 21-го року, тобто усього строку ув`язнення порушуються його права, здійснюється дискримінація у відношенні нього, страждає він та його рідні.

Свої вимоги засуджений мотивував тим, що Роменським міськрайонним судом Сумської області було постановлено два рішення про зарахування йомустроку попереднього ув`язнення у загальний строк відбування покарання, за період з 02 лютого 2003 рокупо 11 листопада 2003 року та з 12 листопада 2003 року по 08 листопада 2004 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838- VIII.

Таким чином, як вказував засуджений, на момент подання ним клопотання до суду, загальний строк відбутого ним покарання становить більше 21 року. При цьому, засуджений зазначав, що його права на рівність перед законом та право на звернення до суду звужено та порушено з прийняттям Верховною Радою України 06 листопада 2022 року законопроектів №№4048 та 4049, які погіршують його становище, як ув`язненого до довічного позбавлення волі, з врахуванням сталої практики ЄСПЛ, Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Міжнародного Пакту про громадські та політичні права, якими дозволено застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при розгляді вказаного клопотання, судом було встановлено, що вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2003 року ОСОБА_7 було засуджено за п.п.1,6.12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України до довічного позбавлення волі. Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 11 листопада 2003 року вказаний вирок вступив в законну силу.

При цьому, перевіряючи обґрунтованість доводів клопотання засудженого щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, судом першої інстанції було враховано, що 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18 жовтня 2022 року № 2689-IX, яким було внесено зміни до ст. 154 КВК України.

Згідно цих змін, відповідно ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КПКУкраїни, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, і після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а згідно ч. 1, 3, 5 і 6 ст. 82 цього Кодексу покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КПК України.

З наведених норм вбачається, що на даний час засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право на заміну невідбутої частини покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на вищезазначені вимоги закону, суд першої інстанції і дійшов висновку, що на даний час відсутня така сукупність обставин, яка б дозволяла вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, за відсутності даних, зокрема, про те, що останньому замінено покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, доводами апелянтів правильність такого висновку жодним чином не спростовано, при цьому, колегія суддів зауважує, що на теперішній час КК України передбачено можливість умовно-дострокового звільнення засудженого після звернення його до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким його видом, що у повній мірі відповідає як вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується доводів засудженого про те, що 06 листопада 2022 року Верховною Радою України прийняті закони, які погіршують його становище, як ув`язненого до довічного позбавлення волі, то колегія суддів звертає увагу на те, що вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції, при цьому, слід розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.

Щодо доводів апелянтів про те, що судом першої інстанції не взято до уваги сталої практики ЄСПЛ, Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Міжнародного Пакту про громадські та політичні права, то вони не заслуговують на увагу, з врахуванням того, що відповідно до визначеного національним законодавством порядку, без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 ст. 81 КК України, а доводами апелянтів не підтверджено наявність правових підстав, передбачених законом, за яких клопотання останнього підлягало б до задоволення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2023 року, якою засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4