Номер провадження: 11-сс/819/81/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/2224/24 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2224/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000165 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2024, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Червоний Промінь, Снігурівського району, Миколаївської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, одруженого, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 13.04.2024 року включно та зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою слідчого суддів у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 відмовлено та застосовано до нього запобіжний захід у віді домашнього арешту цілодобово до 13.04.2024 включно.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, за таких обставин.

Так, 13.02.2024 близько 11:30 години ОСОБА_8 , перебуваючи на території двору домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, з метою противоправного спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, під час раптового конфлікту, що виник між ним і потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому близько десяти ударів кулаками обох рук в область обличчя та голови та близько десяти ударів ногами в область обличчя та голови, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх доводів указує, що суд не надав належної оцінки тим фактам, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, санкція передбачає позбавлення волі від 5 до 8 років. Таким чином, є підстави вважати про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваний може перераховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Також слідчим суддею не враховано, наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_8 може впливати на потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 з метою схиляння їх до зміни наданих ними в ході розслідування показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки проживає з ними за однією адресою.

Одночасно з цим необхідно врахувати, що злочин пов`язаний із застосуванням насильства, що свідчить про схильність підозрюваного до застосування насильства і про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний в подальшому може продовжити свою аналогічну злочинну діяльність щодо потерпілого.

Крім цього, слідчим суддею не враховано, що діти проживають окремо від підозрюваного з матір`ю в іншому місті, підозрюваний ніде не працевлаштований, а тому посилання на те, що він їх утримує є безпідставним.

Також звертає увагу суду на те, що судом визначено адресу перебування, що є місцем вчинення злочину.

Узагальнюючи свої доводи прокурор вважає, що вказані обставини у своїй сукупності дають підстави вважати, що рішення суду не відповідає вимогам повноти і змістовності, а висновки суду фактичним обставинам справи, що вплинуло на правильність вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2024 про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, позицію захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку.

13.02.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

13.02.2024 в порядку ст.208 КК України ОСОБА_8 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і ця підозра підтверджена матеріалами кримінального провадження, а саме:

1. Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.02.2024;

2. Медичною довідкою КНП «ХОКЛ» від 13.02.2024 про тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_9 ;

3. Протоколом огляду місця події від 13.02.2024за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: змив речовини бурого кольору, який упаковано до паперового конверту;

4. Протоколом затримання ОСОБА_8 від 13.02.2024;

5. Допитом в якості свідка ОСОБА_10 , яка розповіла про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що 13.02.2024 близько 11:30 години, її син ОСОБА_11 , перебуваючи в дворі буд. АДРЕСА_3 , наніс ОСОБА_9 множинні удари кулаками та ногами по обличчю, голові та тулубу;

6. Іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, послався на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, раніше судимий, підозру обґрунтовано вагомими доказами, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинить інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також підозрюваний має на утриманні трьох малолітніх дітей, не заперечує обставини вчинення кримінального правопорушення, має постійне місце проживання.

Разом з цим, слідчий суддя врахував, що наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, однак вони мають порівняно невисокий ступінь, при цьому посилання на тяжкість вчинення кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для обрання найбільш суворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

Однак незастосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, який, на думку слідчого судді, забезпечить належну подальшу процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положення ч.4 ст.194 КПК України вказують, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06 грудня 2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до п. «с», ч.1 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на свободу та особисту недоторканність) - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч.2 ст.177, ст.181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілодобово.

Відповідно до клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_12 та апеляційної скарги прокурора, основною підставою обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 є тяжкість злочину, а наведені ризики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Отже, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що незважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою. У зв`язку із чим, щодо нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про наявність підстав для скасування ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_8 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у вказаній справі.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2024 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілодобово щодо підозрюваного ОСОБА_8 до 13.04.2024 року включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4