ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1326/24 Справа № 213/4660/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в апеляційну скаргу овинуваченої ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 31 січня 2024 року у кримінальному проваджені, внесеному в ЄРДР за №0000453 від 04.09.2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянки України, маючої середню освіту, до взяття під варту офіційно не працюючої, вдова, позбавленої батьківських прав відносно малолітніх дітей, - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої до взяття під варту за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі; знято арешт, накладений ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року; вирішено питання щодо речових доказів.

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_9 визнано винною у тому, що вона 04 вересня 2023 року, приблизно о 12:00 годині, перебувала за місцем мешкання, у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , та вживала алкогольні напої спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 висловила ОСОБА_12 вимогу покинути приміщення квартири, на що останній відмовився та пішов до іншої кімнати.

В свою чергу ОСОБА_9 , на ґрунті конфлікту, який виник, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи кримінально протиправний намір на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , взяла кухонний ніж, забігла з ножем у руках до кімнати, в якій перебував ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи можливість настання смерті іншої людини та бажаючи її настання, розуміючи, що нанесення ударів ножем в область грудної клітини, в якій сконцентровані життєво-важливі органи життєзабезпечення людини, є небезпечним для життя, цілеспрямовано, умисно завдала з достатньою силою один удар кухонним ножем в область грудної клітини останнього зліва, чим спричинила ОСОБА_12 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1646 від 13 жовтня 2023 року, тілесні ушкодження у вигляді - проникаючого колото різаної рани грудної клітки ліворуч з пошкодженням міжреберної артерії, верхньої частки лівої легені, ускладненої травматичним пнемо- та гемотораксом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинила всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 не настали завдяки своєчасному виклику потерпілим швидкої медичної допомоги одразу після завдання удару та наданню потерпілому своєчасної медичної допомоги, тобто злочин не було закінчено з причин, що не залежало від волі ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вказаним вироком обвинувачена ОСОБА_9 подана апеляційна скарга, в якій остання просить вирок суду змінити та перекваліфікувати її дії на ст.121 КК України у зв`язку з відсутністю умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 .

В своїх запереченнях прокурор просила апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок місцевого суду без змін. Зазначає, що судом надана правильна оцінка діям обвинуваченої стосовно правової кваліфікації та винуватості останньої у вчинені злочину. Завдяки проведенню слідчого експерименту встановлено механізм нанесення удару потерпілому, де знаходилась ОСОБА_9 в момент удару, в яку ділянку грудної клітини нанесено удар.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої, прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 ; показами самої обвинуваченої ОСОБА_9 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 06 вересня 2023 року за участі обвинуваченої ОСОБА_9 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 20 жовтня 2023 року за участі потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 04 вересня 2023 року; протоколом обшуку від 05 вересня 2023 року; протоколом огляду документу від 06 вересня 2023 року, звукозапису на якому зафіксовано виклик бригади швидкої допомоги ОСОБА_12 ; висновком експерта №142 від 12 вересня 2023 року; висновком експерта №143 від 12 вересня 2023 року; висновком експерта №1646 від 13 жовтня 2023 року; висновком експерта №1705 від 23 жовтня 2023 року.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі не заперечує фактичні обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення, зокрема виникнення конфлікту та нанесення потерпілому ОСОБА_12 удару ножем в ліву частину грудної клітини, однак заперечує кваліфікацію її дій.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, колегія суддів зауважує, що обвинувачена ОСОБА_9 здійснила удар ножем в ліву частину грудної клітини потерпілого, тобто в життєво важливий орган. При цьому її дії були виважені, розмірені та обдумані, оскільки після виникнення словесного конфлікту, деякий час, близько 10-15 хвилин потерпілий перебував в іншій кімнаті, при цьому ОСОБА_9 після вказаного часу, взяла ніж та умисно нанесла удар потерпілому, що поза розумним сумнівом вказує на наявність умислу на позбавлення життя останнього.

При цьому, удар, нанесений в область груді ліворуч, де сконцентровані життєво важливі органи життєзабезпечення людини, удар завдано з достатньою силою із врахуванням глибини раневого каналу, який пошкодив міжреберну артерії, верхню частку лівої легені, направлення ножа в момент нанесення удару завданий під гострим кутом до грудної клітки спереду назад, тобто спрямований, чіткий удар в ділянку серця.

Вказане підтверджується показаннями потерпілого та слідчим експериментом за участю ОСОБА_9 (а.с. 72-74 том 1), яка сама показала, що в ході конфлікту, вона взяла ніж та нанесла удар потерпілому. Отже, здійснила дії певної послідовності, які вказують на беззаперечне усвідомлення ОСОБА_9 суспільно небезпечного характеру її дій, їх небезпечних наслідків і бажання їх настання, тобто прямий умисел на вбивство ОСОБА_12 .

Також, сама обвинувачена та потерпілий вказують, що між ними часто виникають конфлікти та ОСОБА_9 виганяє ОСОБА_12 з дому, це також вказує на стале неприязне відношення ОСОБА_9 до потерпілого, що в подальшому могло потягнути виникнення умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на наявність умислу також вказує, поведінка обвинуваченої після нанесення удару ОСОБА_12 , зокрема вона не надала першу допомогу, не викликала швидку, більш того сам потерпілий дістав ножа зі свого тіла ти викликав собі швидку. Отже, ОСОБА_9 здійснила всі дії, які вважала необхідними для доведення свого умислу на вбивство до кінця.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Вищевказана правова позиція також зазначена у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 21.05.2020 року по справі №604/546/16-к.

Наявність ознак життя у потерпілого ОСОБА_12 після нанесення удару та можливість рухатися та не доведення ОСОБА_9 свого умислу до кінця не вказує на відсутність умислу на вбивство, оскільки остання нанесла удар ножем у життєво важливий орган. ОСОБА_9 , свідомо допускала настання наслідків у виді смерті ОСОБА_12 , що підтверджується знаряддям злочину, характером нанесеного удару у життєво важливий орган та сукупністю її дій, які передували нанесенню тілесних ушкоджень, а саме те що обвинувачена взяла ніж та пішла із ним до кімнати де перебував потерпілий, дії після нанесення тілесних ушкоджень, а саме, не намагання надати допомогу одразу після нанесення удару та відносини обвинуваченої із потерпілим, які часто сварились та зловживали спиртними напоями, такі стосунки могли слугувати виникненню неприязного відношення один до одного.

Сукупність всіх обставин вчиненого діяння свідчать про спрямованість дій ОСОБА_9 саме на досягнення бажаного результату смерті потерпілого ОСОБА_12 , який не настав з причин, що не залежали від обвинуваченої.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає встановленим, що ОСОБА_9 наносячи умисний удар ножем ОСОБА_12 , конкретизувала у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено нею потерпілому. Тобто в даному випадку вона діяла з конкретизованим умислом, за якого, бажала спричинити смерть ОСОБА_12 та конкретизувала точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди та бажала настання наслідків.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо оспорювання кваліфікації її дій необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при призначенні міри покарання врахував всі обставини скоєного кримінального правопорушення, тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченої, яка не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, позбавлена батьківських прав, раніше не судима, за місцем мешкання характеризується негативно.

Судом першої інстанції не визначено обставин, що пом`якшують покарання та встановлені обставини, які обтяжують покарання, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо особи обвинуваченого, при розгляді кримінального провадження не виявлено та сторонами кримінального провадження не надано.

Враховуючи наведене, вимоги ст. ст. 65, 66 КК України, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та думку потерпілого, колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції про призначення міри покарання ОСОБА_9 дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, рішення суду першої інстанції є справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, який є мінімальним, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 424, 532 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: