Справа №276/357/24
Провадження № 1-кп/293/116/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

законного представника потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянув у закритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000412 від 28.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152 КК України

ВСТАНОВИВ:

23.02.2024 до Черняхівського районного суду Житомирської області в порядку підсудності відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 21.02.2024, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000041 від 28.11.2023, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч. 6 ст. 152 КК України.

Ухвалою від 26.02.2024 суд призначив підготовче судове засідання з розгляду вказаного вище обвинувального акту.

23.02.2024 разом з обвинувальним актом надійшло клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Мотивуючи клопотання прокурор зазначає, що ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу та відповідно при продовженні дії строку запобіжного заходу під час досудового слідства, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Вказує, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні у вчиненні особливо тяжких злочинів відносно малолітньої особи.

Сторона обвинувачення доводить, що на даний час, не зменшився ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від органів суду, оскільки останній не має міцних соціальних зв`язків, сім`ї та офіційного місця роботи, а тому перебуваючи на волі матиме реальну можливість змінити місце свого фактичного перебування, оскільки за вчинення вказаних злочинів останньому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

Також, не зменшився ризик впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності, матиме реальну можливість, шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом, умовлянням або підкупом, для зміни свідками та потерпілою показів, які є джерелом доказів у кримінальному провадженні, впливати на останніх.

Потерпіла та свідки є знайомими обвинуваченого, останні проживають в одному населеному пункті, що може вплинути на встановлення повних та всебічних обставин події даного кримінального правопорушення. Водночас, потерпіла є малолітньою дитиною, яка в силу свого віку та довірливості підпадає під психологічний вплив сторонніх осіб, в тому числі і обвинуваченого, оскільки остання часто пропускала навчання в школі та в цей час перебувала в дома у ОСОБА_9 , чим користувався останній. Цей ризик підтверджується показами, наданими малолітньою потерпілою під час проведення допиту останньої в порядку ст. 225 КПК України, під час яких остання зазначала, що ОСОБА_9 неодноразово забороняв їй розповідати будь-кому про обставини вчинення ним зґвалтування останньої, чим здійснював на неї психологічних вплив.

За таких обставин доводить, що заявлені ризики, передбачені п.п 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_9 під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність останніх, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Вважає, що обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Прокурор у судовому висловив думку щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, підстави для закриття або зупинення провадження по справі відсутні, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, розгляд справи повинен відбуватися у закритому судовому засіданні, колегіально судом у складі трьох суддів, з участю учасників судового провадження.

Водночас прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на строк 60 діб без визначення розміру застави, з викладених у клопотанні підстав.

Представник потерпілої, законний представник потерпілої у судовому засіданні не заперечили проти призначення справи до судового розгляду та підтримали думку прокурора щодо клопотання про продовження строку під вартою.

Захисник у судовому засіданні не заперечив проти призначення справи до судвоого розгляду.

Разом з тим заперечив проти клопотання прокурора, просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зважаючи на стан здоров`я обвинуваченого.

Звертає увагу, що ризики, на які вказує прокурор жодними доказами не підтверджуються і ґрунтуються виключно на припущеннях. Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, працював до затримання неофіційно та не має наміру впливати на потерпілу та свідків.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечив проти клопотання про продовження строку тримання під вартою. Щодо призначення справи до судового розгляду не заперечив.

При цьому обвинувачений повідомив, що за станом здоров"я не може знаходитись під вартою, оскільки після отримання травм у СІЗО перебував тривалий час на лікуванні та має проблеми з руховим апаратом. Крім того пояснив, що із СІЗО був доставлений до медичного закладу із внутрішньою кровотечею та переломами ребер.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд уважає, що підготовка до судового розгляду завершена.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, кримінальне провадження підсудне Черняхівському районному суду Житомирської області. Відсутні підстави для прийняття рішень визначених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України. Кримінальне провадження здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів відповідно до вимог ч. 3 ст. 31 КПК України, у закритому судовому згідно з ч. 2 ст. 27 КПК України з участю учасників провадження. Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Усі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Стосовно клопотання прокурора про продовження стоку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30.11.2023 до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб до 18:30 год. 27.01.2024 без визначення розміру застави.

Ухвалою від 25.01.2024 слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області продовжив строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 на строк 35 днів до 28.02.2024 (включно) без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України видно, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі або довічне позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відповідно продовжено строк його дії, не відпали і продовжують діяти на даному етапі розгляду кримінального правопорушення.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальних правопорушень за ч.4 ст.152, ч.6 ст. 152 КК України, які віднесені до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

Суд наголошує, що санкції статей за якими обвинувачується ОСОБА_9 передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_9 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, що свідчить про наявний ризик, визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд також ураховує, що обвинувачений ОСОБА_9 вчиняв дії сексуального характеру по відношенню до малолітньої упродовж 2022-2023 років, що свідчить про системність його протиправних дій, можливе призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, що значно підвищує ризик переховування обвинуваченого.

Крім того, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_9 хоча і має постійне місце проживання, проте не має сім`ї та міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований.

Суд також дійшов висновку, що наявні і не зникли з часу обрання запобіжного заходу ризики, які передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, може впливати на потерпілу та свідків, зокрема шляхом психологічного тиску, умовляння, застосування насильства, або погрози його застосування з метою зміни останніми показів, які є джерелом доказів у кримінальному провадженні. Так, потерпіла та свідки є знайомими підозрюваного, проживають в одному селі, а тому перебування його на волі не стане перешкодою для впливу на них у вказаний спосіб.

Водночас суд ураховує, що потерпіла є малолітньою дитиною, яка в силу свого віку та довірливості підпадає під психологічний вплив сторонніх осіб, в тому числі і обвинуваченого. Як видно із змісту ухвали слідчого судді від 25.01.2024, потерпіла часто пропускала навчання в школі та в цей час перебувала в дома у ОСОБА_9 , чим користувався останній. Цей ризик підтверджується показаннями, наданими малолітньою потерпілою під час проведення допиту останньої в порядку ст. 225 КПК України, під час яких остання зазначала, що ОСОБА_9 неодноразово забороняв їй розповідати будь-кому про обставини вчинення ним зґвалтування останньої, чим здійснював на неї психологічний вплив.

Заразом, суд зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Належних гарантій, які б переважали б за наявними ризиками суду не надано.

Належних та допустимих доказів того, що за станом здоров`я обвинувачений не може перебувати під вартою суду не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 28.02.2024, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1ст.177 КПК України.

Разом з тим, суд уважає, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 постійного місця проживання, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведених ризиків, суд уважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим, зокрема, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи характер та тяжкість вчинених злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , суд, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

На переконання суду, на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт , оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався ОСОБА_9 не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й його характеру та особи обвинуваченого та певних ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а інші більш м`які запобіжні заходи на переконання суду не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено та відповідно не надано відповідних доказів на підтвердження цього, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Стосовно пояснень обвинуваченого про отримання ним травм під час тримання його під вартою в Державної установи "Житомирська УВП (№8)" суд вважє зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов"язок забезпечувати належні умови тримання під вартою та захищати фізичне здоров"я осіб, позбавлених волі.

Статею 3 Конвенції визначено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що відповідно до статті 3 Конвенції держава повинна забезпечити тримання особи під вартою в умовах, які відповідають принципу поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод виконання заходу не завдавали їй душевного страждання, які б перевищували неминучий рівень страждання, властивого триманню під вартою, і щоб з огляду на практичні вимоги ув`язнення її здоров`я і самопочуття були належним чином забезпечені (рішення у справі «Кудла проти Польщі»).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 повідомив про отримання ним тілесних ушкоджень під час утримання в СІЗО, суд дійшов висновку щодо необхідності доручення Житомирському районному управлінню поліції ГУНП в Житомирській області, провести дослідження фактів отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень в СІЗО ДУ "Житомирська УВП (№8)".

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 194, 199, 206, 314-316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Підготовче провадження закінчити.

2. Призначити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000412 від 28.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152 КК України до судового розгляду у закритому судовому засіданні у приміщенні Черняхівського районного суду Житомирської області на 07 березня 2024 року об 12:30 год., зал судових засідань № 2.

3. Розгляд кримінального провадження здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.

4. В судове засідання викликати прокурора, потерпілу, представника потерпілої, законного представника, захисника обвинуваченого, свідків .

5. Клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури про продовження застосування строку дії запобіжного заходу задовольнити.

6. Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) діб з дня постановлення ухвали, тобто до 27.04.2024 (включно) без визначення розміру застави.

7. У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

8. Доручити Житомирському районному управлінню поліції ГУНП в Житомирській області провести дослідження фактів отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень під час утримання під вартою в СІЗО ДУ "Житомирська УВП (№8)". Про результати перевірки та прийняте процесуальне рішення негайно повідомити Черняхівський районний суд Житомирської області

9. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)" та Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області для відома та виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя Людмила ЛОСЬ

Судді:

ОСОБА_10