Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5651/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/297/24
Категорія ч.3 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (дистанційно),

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

представників потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000342 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.10.2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, працюючого водієм ТОВ «БАРІСТРАНС», проживаючого АДРЕСА_1 групи загального захворювання, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення. В задоволенні цивільних позовів до ОСОБА_8 - відмовити. У разі визнання ОСОБА_8 винним, просить при призначенні останньому покарання, врахувати обставини, які пом`якшують покарання. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував ряд обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та обставин вчиненого злочину. Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_8 та письмовим доказам по справі, зокрема: протоколам огляду місця подій від 08.08.2020 року та від 09.08.2020 року, висновкам СМЕ щодо тілесних ушкоджень потерпілих, висновку експерта №11/2-806 від 01.09.2020 року, висновку транспортно-трасологічної експертизи №11/2-804 від 24.09.2020 року та висновку комісійної судово-медичної експертизи від 26.10.2020 р. № 124. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Зазначає, що сторона обвинувачення не надала суду жодних доказів на спростування показів обвинуваченого ОСОБА_8 щодо втрати останнім свідомості під час дорожньо-транспортної пригоди, тоді як для дотримання ПДР України необхідне чітке усвідомлення водієм своїх дій, керування ними та допущення вказаних порушень умисно, або ж по недбалості. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано, що водій ОСОБА_18 , який керував іншим транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», р/н НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком експерта. Вважає, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення додаткової експертизи та в порушення кримінального процесуального закону стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_19 витрати на правову допомогу, з урахуванням відсутності жодних підтверджуючих документів понесених витрат.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції невірно встановив обставини події та не надав належної оцінки письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку доказам та вважає, що зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, ні кожен окремо, ні у своїй сукупності не доводять винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вказує, що судом не надано жодної оцінки тому, що інший водій транспортного засобу ОСОБА_18 під час ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що висновки комісійної судово-медичної експертизи №124 від 17.09.2020 є неповними, враховуючи, що ОСОБА_8 було допущено медичною комісією до керування транспортними засобами, а висновки експерта № 11/2-1037 від 30.10.2020 суперечать матеріалам справи. Зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, навіть в разі доведення його вини, не відповідає вимогам ст.65 КК України та меті покарання, визначеній у ч.2 ст.50 КК України.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах двомісячного строку, але не пізніше ніж до 15.12.2023 року та взято його під варту із залу суду.

Початок строку відбування покарання встановлено рахувати з часу затримання.

Зараховано ОСОБА_8 до строку покарання час перебування під вартою з 09.08.2020 року по 11.08.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 5230,40 (п`ять тисяч двісті тридцять) гривень 40 копійок витрат за проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_11 та ОСОБА_19 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 500 000(п`ятсот тисяч) гривень спричиненої злочином моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_19 500 000 (п`ятсот тисяч) спричиненої злочином моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_19 по 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_20 до ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_21 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Приймака Володимира Кузьмича 500 000 (п`ятсот) тисяч гривень спричиненої моральної шкоди та 12 050 (дванадцять тисяч п`ятдесят) гривень матеріальної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо речових заходів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, водій ОСОБА_8 , достовірно знаючи і усвідомлюючи про те, що він хворіє на гіпертонічну хворобу II ступеня, атеросклеротичну хворобу серця та коронарних судин з різким їх звуженням, цукровий діабет другого типу (неінсулінозалежний) середнього ступеню важкості в стадії субкомпенсації, які своїми клінічними проявами можуть призвести до раптової втрати чи потьмарення свідомості, та які відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №299 від 24.12.1999, входять до Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «С» та «Е» (п.п. 17, 23, 25 вказаного Переліку),в порушення вимог п.п. 1.5 та 2.3(д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі за текстом Правил), створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, що виразилось у наступному.

Так, ОСОБА_8 , у порушення вимог пунктів 1.10 «Дорожні умови», «Дорожня обстановка», п.п. 2.9(6) та 12.1 Правил 08 серпня 2020 року у вранішній час (точного часу під час досудового розслідування не встановлено), виїхавши з митного поста «Ягодин», що знаходиться в с. Старовойтове Любомильського району Волинської області, на технічно справному сідловому тягачі «MAN TGA 18.430» реєстраційний номер НОМЕР_2 у складі з напівпричепом «KRONE SDP 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 , які згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серій НОМЕР_4 та НОМЕР_5 належать ТОВ «БАРІСТРАНС», у хворобливому стані, самостійно не визначив, що його стан загрожує безпеці дорожнього руху та може створити загрозу безпеки дорожнього руху, як для нього, так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючи за наведених обставин вищевказаним транспортним засобом та рухаючись по 145 км + 186 м «Київ-Ковель-Ягодин», поблизу с. Грозине Коростенського району Житомирської області у напрямку м. Києва, водій ОСОБА_8 08 серпня 2020 року, близько 16 год. 40 хв., в порушення вимог вказаних вище правил, проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити в силу хворобливого стану, зумовленого наявною в нього хворобою, короткочасно втратив свідомість під час руху, що призвело до втрати керування транспортним засобом, зміни напрямку руху транспортного засобу ліворуч та виїзду на призначений для зустрічного руху бік дороги, що заборонено, де він скоїв зіткнення з маршрутним автобусом «VOLKSWAGEN CRAFTER» реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_18 , який перевозив трьох пасажирів: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ..

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автобуса «VOLKSWAGEN CRAFTER» реєстраційний номер НОМЕР_6 ОСОБА_18 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що є несумісними з життям і знаходяться в причинному зв`язку зі смертю, яка настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами ребер, грудини, тазу, кінцівок, кісток черепа, розривами печінки, селезінки, підшлункової залози, серця та легень. Пасажири автобусу ОСОБА_22 отримала тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку зі смертю, яка настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами лівого ребра, ключиці, правої гомілки, розривами печінки, селезінки та лівої нирки; ОСОБА_24 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що є несумісними з життям і знаходяться в причинному зв`язку зі смертю, яка настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами хребта, ребер, грудини, лівого стегна, нижньої щелепи, розривами печінки, селезінки, правої нирки, серця; ОСОБА_23 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що є несумісними з життям і знаходяться в причинному зв`язку зі смертю, яка настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами ребер, грудини, лівої гомілки, селезінки та серця.

Порушення водієм ОСОБА_8 при керуванні ним транспортним засобом вимог пунктів 1.5, 2.3(д), 2.9(б), 1.10, 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в підтримання апеляційних скарг, доводи прокурора, потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та представників потерпілих в заперечення апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності та взаємозв`язку відповідно до вимог ст.94 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково і пояснив, що дійсно він повертався із-за кордону, ночував у м. Сарни Рівненської області, самопочуття було хорошим. Проїжджаючи на автошляху Київ -Ковель в с. Сингаї Коростенського району йому стало темніти в очах, він не встиг зупинитися, коли стало краще, то зрозумів, що виїжджає на зустрічну смугу, став гальмувати, але вже було пізно. В останньому слові пояснив, що вважає себе невинним і просив його виправдати.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення.

Незважаючи на таку захисну позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наступними письмовими доказами:

- рапортом чергового Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, з якого вбачається, що 08 серпня 2020 року о 17:02 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на виїзді із с. Грозине Коростенського району скоєно дорожньо-транспортну пригоду за участю транспортних засобів «VOLKSWAGEN CRAFTER» реєстраційний номер НОМЕР_6 та сідлового тягача «MAN TGA 18.430» реєстраційний номер НОМЕР_2 у складі з напівпричепом «KRONE SDP 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок порушення водієм сідлового тягача Правил дорожнього руху, загинуло 4 особи є потерпілі (т.2 а.п.71-72);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.08.2020 року з фототаблицею та схеми до нього, з якого вбачається, що на 144км+800м автошляху Київ-Ковель-Ягодин вчинено дорожньо-транспортну пригоду за участю транспортних засобів «VOLKSWAGEN CRAFTER» реєстраційний номер НОМЕР_6 та сідлового тягача «MAN TGA 18.430» реєстраційний номер НОМЕР_2 у складі з напівпричепом «KRONE SDP 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 , які згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серій НОМЕР_4 та НОМЕР_5 належать ТОВ «БАРІСТРАНС» (т.2 а.п.73-108);

- протоколом огляду місця події від 09.08.2020 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що при огляді кабіни тягача, на полицях, що знаходяться в верхній частині над лобовим склом в хаотичному порядку виявлено таблетки та апарати для вимірювання тиску та для вимірювання цукру (т.2 а.п. 239-245);

- протоколом додаткового огляду місця події від 25 серпня 2020 року з фототаблицею до нього, яким підтверджується факт вилучення карти-тахограми з маршрутного автобуса, яким керував ОСОБА_18 та тахографа тягача MAN (т.3 а.п. 69-75);

- висновком експерта №177 від 09.08.2020 року, яким підтверджено, що у ОСОБА_23 , 1991 року народження виявлено тілесні ушкодження несумісні із життям, які утворились внаслідок дії твердих тупих предметів, можливо при обставинах та в термін ДТП, вказаних в постанові, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть настала від тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами ребер, грудини, лівої гомілки, розривами печінки, селезінки, серця. Врятувати життя при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги неможливо, в зв`язку з несумісністю тілесних ушкоджень з життям (т.2 а.п.112-116);

- висновком експерта №178 від 08.08.2020 року, яким встановлено, що ОСОБА_18 , 1973 року народження в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя, в даному випадку є несумісними з життям, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть настала 08.08.2020 року внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами ребер, грудини, тазу, кінцівок, кісток черепа, розривами печінки, селезінки, підшлункової залози, серця, легень (т.2 а.п.118-121);

- висновком експерта №179 від 08.08.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_22 , 2001 року народження в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами лівого ребра, ключиці, правої гомілки, розривами печінки, селезінки, лівої нирки. Життя ОСОБА_22 можливо було врятувати при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги (т.2 а.п.123-126);

- висновком експерта №181 від 08.08.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_24 , 1976 року народження в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження , як небезпечні для життя, в даному випадку є несумісними з життям, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами хребта, ребер, грудини, лівого стегна, нижньої щелепи, розривами печінки, селезінки, правої нирки, серця. Врятувати життя ОСОБА_24 при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги неможливо в зв`язку з несумісністю тілесних ушкоджень з життям (т.2 а.п.128-131);

- відповіддю з Житомирського обласного центру з гідрометеорології, з якої вбачається, що за даними спостережень метеостанції Коростень, дані якої є репрезентативними для усього Коростенського району Житомирської області, у тому числі 145км+186м автодороги "Київ-Ковель-Ягодин" поблизу с. Грозине погодні умови 08 серпня 2020 року о 15 годині були з мінливою хмарністю, вітер північний, температура повітря + 27,5 градусів, відносна вологість повітря 44%, метеорологічна дальність видимості становила 20 км, опадів та інших атмосферних явищ не відмічалось (т.2 а.п.168);

- висновком експерта №11/2-805 від 20.08.2020 року, яким підтверджується, що на момент дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля "Volkswagen Crafter" р/н НОМЕР_6 знаходилися в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану вказаного автомобіля не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події (т.2 а.п.182-194);

- висновком експерта № 11/2-806 від 01.09.2020 року, з якого вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 у складі з напівпричепом KRONE р/н НОМЕР_3 знаходилась в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану автопоїзда MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 у складі з напівпричепом KRONE р/н НОМЕР_3 не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події (т.2 а.п.198-213);

- висновком транспортно-трасологічної експертизи № 11/2-804 від 24.09.2020 року, з якого вбачається, що з технічної точки зору, місце зіткнення автопоїзда в складі сідлового тягача MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 у складі з напівпричепом KRONE р/н НОМЕР_7 та автобуса "Volkswagen Crafter" р/н НОМЕР_6 розташоване в поперечному напрямі в правій смузі руху в напрямку м. Ковель та у поперечному напрямі в правій смузі руху в напрямку м. Ковель та у повздовжньому напрямі в місці утворення слідів зсуву у вигляді нашарування гуми від переднього лівого колеса а/м Volkswagen, подряпини на покритті дороги від диску переднього лівого колеса а/м Volkswagen, слідів зсуву гуми переднього лівого колеса тягача MAN (позначені на схемі під №3, 4, 5). При зовнішньому огляді автомобіля MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 , визначена наявність слідів і пошкоджень ударно-динамічного характеру, які сконцентровані в передній частині автомобіля і виражені слідами згинів, тертя, вдавлювання металу та розламу полімерного матеріалу. При цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили, що утворили вищевказані сліди та пошкодження ударно-динамічного характеру був спрямований спереду назад та під кутом справа наліво відносно повздовжньої вісі автомобіля. Сліди та пошкодження ударно-динамічного характеру мають єдиний механізм утворення, і виходячи з обставин пригоди, могли утворитися в процесі контакту наданого на дослідження автомобіля з автобусом "Volkswagen Crafter" р/н НОМЕР_6 . При зовнішньому огляді автобуса "Volkswagen Crafter" р/н НОМЕР_6 , визначена наявність слідів і пошкоджень ударно-динамічного характеру, які сконцентровані в його передній та лівій частинах і виражені слідами згинів, тертя, вдавлювання, розриву металу. При цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили, що утворили вищевказані сліди та пошкодження ударно-динамічного характеру був спрямований спереду назад та під кутом зліва направо відносно повздовжньої вісі автомобіля. Сліди та пошкодження ударно-динамічного характеру мають єдиний механізм утворення, і виходячи з обставин пригоди, могли утворитися в процесі контакту наданого на дослідження автомобіля з автопоїздом у складі сідлового тягача MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 у складі з напівпричепом KRONE р/н НОМЕР_7 . Первинний контакт досліджуваних транспортних засобів відбувся між передньою лівою частиною автомобіля MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 (передній бампер, підсилювач переднього бамперу, переднє ліве крило, кришка капоту). В момент первинного контакту кут між повздовжніми вісями автомобіля MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 та автобуса"Volkswagen Crafter" р/н НОМЕР_6 визначається рівним близько 146+5 (т.2 а.п. 217-237);

- паспортом автобусного маршруту регулярних перевезень, яким погоджено автобусний маршрут Лугини-Київ, диспетчерські та контрольні пункти АДРЕСА_2 (т.2 а.п.246-250);

Факт виконання трудових обов`язків ОСОБА_18 на автобусі маршруту Лугини - Київ підтверджується розкладом руху автобусів на маршруті Лугини-Київ, графіком режиму праці та відпочинку водіїв на маршруті, вартістю проїзду, діючим розкладом руху автобусів на маршруті Лугини - Київ, дозволом на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування, витягом з дозволу на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування, дорожнім листом № 716962 від 08 серпня 2020 року, протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00279-00642-20, журналом передрейсового та післярейсового інструктажу водіїв (т.3 а.п. 5-24);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19 серпня 2020 року за участю свідка ОСОБА_25 , з якого вбачається, що саме на момент дорожньо-транспортної пригоди він керував своїм автомобілем, зупинився на перехресті автошляху Київ-Ковель, с. Ходаки-Грозине, зупинився для повороту ліворуч села Ходаки. В цей момент він надавав перевагу у русі зустрічному маршрутному транспортному засобу і одночасно бачив у ліве дзеркало заднього виду виїзд автопоїзду на зустрічну смугу, який рухався по автошляху Київ - Ковель в бік м. Києва. Приблизно через секунду він став свідком зіткнення між автопоїздом і маршрутним автобусом, яке відбулося на перехресті на смузі гальмування - розгону по напрямку м. Ковель. Він знаходився на момент зупинки на перехресті на лівій смузі автошляху Київ-Ковель, на відстані 0,35м від переднього лівого та 0,4м від заднього лівого колеса автомобіля, до осьової розмітки та повздовжньо на відстані 1,4 м від передньої осі до умовної лінії осьової другорядної дороги Грозино - Ходаки. На момент виявлення автопоїзда, що виїжджав на зустрічну смугу автопоїзд знаходився на лівій смузі автошляху Київ-Ковель поперечно 0,1м від лівих коліс тягача до осьової розмітки, поздовжньо - 35,8м від зазначеної вище осьової умовної лінії другорядної дороги. Маршрутний автобус в цей момент перебував на відстані поздовжньо - 59,0м. та поперечно від лівих коліс - 2.0м до осьової ліній автодороги Київ-Ковель. Зіткнення відбулося коли маршрутний автобус знаходився на правій смузі дороги до м. Ковеля, на відстані 3,5 м. від попереднього лівого та 4.0м. від заднього лівого колеса, до осьової а/д Київ-Ковель та 5,8м від поздовжньої умовної лінії осьової другорядної дороги. Автопоїзд знаходився тягачем в цій же смузі, на відстані поперечно 5,8м від переднього лівого, 4.3м від заднього лівого колеса тягача і 2,0м від заднього лівого колеса напівпричепа автопоїзда до осьової розмітки а/д Київ- Ковель (т.3 а.п.37-45);

Аналогічні покази свідок надав і в судовому засіданні суду першої інстанції, ствердивши, що він як учасник дорожнього руху був очевидцем події та достеменно бачив як водій маршрутного таксі намагався уникнути аварії, але тягач виїхав на зустрічну полосу руху і допустив дану дорожньо-транспортну пригоду із такими страшними наслідками.

- висновком судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди №11/2-1037 від 30.10.2020 року, яким підтверджується, що в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди величина швидкості руху автопоїзда MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 у складі з напівпричепом KRONE р/н НОМЕР_7 , перед початком гальмування визначається рівною не менше 64.7...66.9 км/год. З технічної токи зору, в умовах даної пригоди водій автобуса "Volkswagen Crafter" р/н НОМЕР_6 ОСОБА_18 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом своєчасного застосування гальмування для зупинки автобуса з метою уникнення наїзду. Технічна можливість запобігти зіткненню шляхом застосування маневру об`їзду з моменту виникнення небезпеки для руху у даному випадку не визначалась, тому що застосувати маневр об`їзду для запобігання дорожньо-транспортної пригоди можна рекомендувати лише для об`їзду нерухомої перешкоди, а якщо виникає небезпека для руху, то у відповідності до п.12.3 Правил дорожнього руху України, необхідно застосувати гальмування, бо рухома перешкода, у будь-який момент часу може змінити напрямок і темп свого руху, або зупинитись. В наведеній дорожній обстановці водієві ОСОБА_18 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України . В умовах місця пригоди, при заданих вихідних даних, з технічної точки зору, дії водія автобуса ОСОБА_18 щодо виконання ним вимог п.п.12.3 Правил дорожнього руху не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці водію автопоїзда MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 у складі з напівпричепом KRONE р/н НОМЕР_7 , ОСОБА_8 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п.10.1,11.4 Правил дорожнього руху України. В умовах місця пригоди, з технічної точки зору, при заданих вихідних даних в причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки й виникненням даної ДТП є рух автопоїзда MAN TGA 18.430 р/н НОМЕР_2 у складі з напівпричепом KRONE р/н НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_8 в напрямку смуги руху автобуса "Volkswagen Crafter" р/н НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_18 на відстані, на якій водій автобуса ОСОБА_18 своїми одностронніми діями не має технічної можливості уникнути даної ДТП (т.3 а.п.49-58);

- висновком комісійної судово-медичної експертизи №124 від 17.09.2020 року, згідно якого, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_26 мав ряд захворювань, кожне із яких може призвести до раптової втрати свідомості. Призначене ОСОБА_8 лікування не могло вплинути на швидкість реакції та здатність керування транспортним засобом. Згідно наказу МОЗ України №299 від 24.12.1999 року особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії С, Е за наявності ряду захворювань, які має ОСОБА_8 (т.3 а.п.111-114);

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку та давши їм належну оцінку суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Проаналізувавши доводи апеляційних скарг захисників, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим доказам по справі, а саме: протоколам огляду місця подій від 08.08.2020 року та від 09.08.2020 року, висновкам СМЕ щодо тілесних ушкоджень потерпілих, висновку експерта №11/2-806 від 01.09.2020 року, висновку транспортно-трасологічної експертизи №11/2-804 від 24.09.2020 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані письмові докази були досліджені судом першої інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.23 КПК України і їм у вироку суду надано належну оцінку відповідно до ст.94 КПК України. Більш того, сторони не заявляли клопотання про визнання досліджених доказів недопустимими, оскільки кожен доказ окремо та у сукупності доводять обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Вказання апелянтів на те, що потерпілі не були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, а тому їх показання не доводять вину обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст.84 КПК України показання є процесуальними джерелами доказів. Більш того, згідно ч.1 ст.95 КПК України потерпілі хоча і не були очевидцями події, проте повідомляли суду під час надання показань відомі їм обставини у кримінальному провадженні.

Посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 не перевищував швидкість руху, а водій іншого транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номерний знак НОМЕР_1 - загиблий ОСОБА_18 на моменти вчинення вказаного ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. В провину обвинуваченому не ставилося перевищення швидкості руху, а пунктом 12.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Більш того, висновком експерта від 30.10.2020 № 11/2-1037 встановлено, що з технічної точки зору в умовах даної пригоди водій автобуса марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_18 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом своєчасного застосування гальмування для зупинки автобуса з метою уникнення наїзду. З технічної точки зору дії водія автобуса ОСОБА_18 щодо виконання ним вимог п.12.3 ПДР не знаходяться в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП (а.п.49-58 т.3). До того ж, відповідно до п.2.9б) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані.

Доводи захисників щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які обґрунтовані тим, що обвинувачений ОСОБА_8 в момент дорожньо-транспортної пригоди дійсно втратив свідомість та не міг керувати відповідним транспортним засобом, що підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_8 та висновком комісійної судово-медичної експертизи №124 від 26.10.2020 року, відповідно до якого, при наявних у ОСОБА_8 захворюваннях, існує ризик втрати ним свідомості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Так, суд першої інстанції зазначив, що вважає покази обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що в момент ДТП у нього сталося запаморочення, його захисною позицією, оскільки вони повністю суперечать показам свідка ОСОБА_25 , який був очевидцем події та підтвердив суду, що коли він підійшов до водія тягача - ОСОБА_8 , то останній був у свідомості та рухався, і покази даного свідка повністю узгоджуються з дослідженими письмовими доказами по справі.

Більш того, з висновку експерта щодо обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди №11/2-1037 від 30.10.2020 року вбачається, що відповідно до слідів гальмування задніх коліс тягача «MAN TGA 18.430» р/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_8 , що позначені під №1 на схемі місця ДТП та в протоколі огляду місця ДТП від 08.08.2020 року, зазначені сліди розпочинаються з лівої смуги дороги по напрямку м. Київ, а закінчуються на смугах руху протилежного напрямку в місці зіткнення, тобто видно, що наближаючись до перехрестя а/д Київ-Ковель з другорядною дорогою до с.с. Ходаки-Грозине, водій ОСОБА_8 застосував екстренне гальмування перед зіткненням, та відповідно реагував на дорожню обстановку, що склалася на перехресті (т.3 а.п.51). При цьому водій автобуса «Volkswagen Crafter» р/н НОМЕР_6 ОСОБА_18 з технічної точки зору в умовах даної пригоди, не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом своєчасного застосування гальмування для зупинки автобуса з метою уникнення наїзду, тобто його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т.3 а.п.56).

Що стосується доводів захисників про неврахування судом першої інстанції висновку комісійної судово-медичної експертизи №124 від 26.10.2020 року, відповідно до якого, при наявних у ОСОБА_8 захворюваннях, існує ризик втрати ним свідомості, то вони на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки вказаний висновок було досліджено судом першої інстанції та йому у вироку суду надано належну оцінку.

Разом з тим, згідно вказаного висновку, особа за наявності захворювань, які має ОСОБА_8 , у відповідності до наказу МОЗ України №299 від 24.12.1999 року, взагалі не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії С та Е, а тому колегія суддів вважає, що вказаний висновок експерта неправильно сприйнятий стороною захисту, оскільки він не є незаперечним. Експертом висловлена лише позиція щодо можливості втрати в будь-який час свідомості при наявності у ОСОБА_8 певних захворювань, проте, вказаний висновок не є категоричним та не підтверджує втрату свідомості (неконтрольований стан) обвинуваченим саме під час даної дорожньо-транспортної пригоди. Більш того, особисто обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив під час надання пояснень в суді про «запаморочення», але не втрату свідомості, що узгоджується з висновком експерта №11/2-1037 від 30.10.2020, який чітко зазначив, що, наближаючись до перехрестя, водій ОСОБА_8 застосував екстрене гальмування перед зіткненням, тобто поводив себе свідомо (а.п.51 т.3) та висновком експерта №124 від 17.09.2020, згідно якого при наявних у ОСОБА_8 захворюваннях втрата чи потьмарення свідомості могло наступити в будь-який проміжок часу, в зв`язку з чим дані захворювання внесені до переліку захворювань, які є протипоказами для керування транспортними засобами (а.п.114 т.3).

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у проведенні додаткової експертизи з урахуванням втрати ОСОБА_8 свідомості в момент ДТП та при складанні висновку експерта № 11/2-1037 від 30.10.2020 було взято хибні вихідні дані, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в ухвалі суду від 01.06.2023 наведені відповідні переконливі мотиви прийняття такого рішення (а.п.154-155 т.3). Крім того, висновок експерта № 11/2-1037 від 30.10.2020 надавався з урахуванням наданих на експертизу всіх матеріалів кримінального провадження, в тому числі і висновку експерта №124 від 17.09.2020 (а.п.50 т.3). Більш того, в подальшому під час досудового розслідування після проведення вказаної експертизи, сторона захисту не заявляла клопотань про призначення додаткової чи повторної експертизи.

Аналогічна позиція викладено в постанові ККС ВС від 29.09.2020 у справі №362/167/2020 (провадження № 51-1602км20).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеності його вини у вчиненому.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників у цій частині.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг захисників про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, який згідно з вимогами ст.12 цього Кодексу є тяжким злочином.

Санкція ч.3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_8 міру покарання врахував, що останній грубо знехтувавши вимогами п.2.9.б) Правил дорожнього руху, сів за кермо достовірно знаючи про наявність у нього хвороби, яка перешкоджає керуванню транспортними засобами, внаслідок чого, порушуючи пункти 1.5, 2.3.д), 1.10, 12.1 Правил дорожнього руху України, вчинив необережний тяжкий злочин, наслідками якого стала смерть чотирьох осіб, позитивно характеризується, є особою похилого віку, одружений, на спеціальних обліках не перебуває, офіційно працевлаштований та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Проте, врахувавши дані про особу винного, котрий за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, а також встановивши обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: похилий вік, першу судимість, стан його здоров`я та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд належним чином не обґрунтував підстав, на яких він призначив ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, яке є максимальним у межах санкції ч.3 ст.286 КК України та за своїм розміром, на думку колегії суддів, є явно несправедливим через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Ураховуючи наведене, а також характеризуючі дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, стан здоров`я ОСОБА_8 , зокрема те, що він є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, того, що навіть після даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинуло чотири особи, обвинувачений продовжував керувати транспортними засобами та у 2021 та 2023 році вчиняв адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів), за що на нього було накладено адміністративні стягнення у виді штрафів, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити розмір призначеного ОСОБА_8 основного покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2020 року (справа № 362/167/19 провадження № 51-1602км20).

Що стосується доводів апеляційних скарг захисників про неправильне вирішення судом цивільних позовів та стягнення витрат на правову допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 звернулися до суду із цивільними позовами про стягнення з ОСОБА_8 на користь кожної з них по 500 000 гривень моральної шкоди та по 50 000 гривень витрат за надання правничої допомоги адвокатами. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_19 є дружиною та дочкою покійного ОСОБА_18 . ОСОБА_20 є матір`ю покійного ОСОБА_18 .

Також потерпілий ОСОБА_21 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 32 200 гривень та 500000 гривень моральної шкоди, завданої злочином.

Згідно довідки, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_20 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому її позовні вимоги суд першої інстанції залишив без розгляду. В цій частині рішення суду не оскаржується.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_19 про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди та витрат за надання правничої допомоги адвокатами, суд першої інстанції задовольнив в повному обсязі.

Приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_21 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, а відтак стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Крім того, суд задовольнив в повному обсязі цивільний позов ОСОБА_21 в частині стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх передчасними.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також зазначити порядок їх відшкодування.

Таких вимог закону при вирішенні цивільних позовів потерпілих суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що сідловий тягач «MAN TGA 18.430» реєстраційний номер НОМЕР_2 у складі з напівпричепом «KRONE SDP 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_8 (на підставі трудового договору), згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серій НОМЕР_4 та НОМЕР_5 належать ТОВ «БАРІСТРАНС».

Вказаний сідовий тягач з напівпричепом на момент ДТП був застрахований, що підтверджується полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.02.2020 та 18.10.2019 відповідно, укладеними між ТОВ «БАРІСТРАНС» та ПрАТ "Страхова компанія "Перша". Строк дії полісів один рік (а.п.150-151 т.2).

Однак, приймаючи рішення щодо цивільних позовів потерпілих, місцевий суд не перевірив у відповідності до вимог цивільного та кримінального процесуального законодавства і не врахував можливість відшкодування шкоди потерпілим товариством чи Страховою компанією, не з`ясував чи зверталися потерпілі в установленому законом порядку за відшкодуванням шкоди до ТОВ «БАРІСТРАНС» та ПрАТ "Страхова компанія "Перша", а також чи отримували вони відшкодування, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Більш того, під час апеляційного розгляду потерпілі підтвердили, що вони отримували відшкодування від ТОВ «БАРІСТРАНС» та ПрАТ "Страхова компанія "Перша", але не пам`ятають в якому розмірі та коли.

При цьому в матеріалах провадження міститься ухвала Коростенського міськрайонного суду від 05.09.2023 про відкриття провадження за позовом ОСОБА_11 та ОСОБА_19 до ТОВ «БАРІСТРАНС» та ПрАТ «СК «ПЕРША» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю (а.п.25-37 т.4), на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Також, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Проте, приймаючи рішення про стягнення на користь потерпілих моральної шкоди, суд послався лише на наявні в матеріалах кримінального провадження цивільні позови потерпілих, належним чином не мотивувавши свої висновки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з`ясування даних обставин мало вагоме значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення в частині вирішення цивільних позовів, які залишені судом першої інстанції поза увагою. А тому вирок суду в частині вирішення цивільних позовів не може залишатися без зміни.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що суд першої інстанції жодним чином не мотивував у вироку на підставі чого задовольнив вимогу потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_19 про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які можуть підтвердити розмір витрат, понесених потерпілими на отримання правової допомоги. Не зазначено таких витрат і в Договорах, укладених із представниками адвокатами.

Апеляційний суд відмічає, що суд першої інстанції повинен був діяти в межах кримінального процесуального закону та належним чином мотивувати свої висновки.

Отже, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження в частині вирішення цивільних позовів та витрат на правову допомогу, а тому у вказаній частині вирок суду підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про неправильне вирішення судом цивільних позовів та стягнення витрат на правову допомогу заслуговують на увагу.

Разом з тим, відповідно до кримінального процесуального закону, апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати обставини, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції. Крім того, при апеляційному розгляді клопотання про дослідження доказів щодо цивільного позову сторона захисту не заявляла.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання підлягає зміні, а в частині вирішення цивільних позовів підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства, під час якого, суду першої інстанції слід врахувати наведене та прийняти законне та обґрунтоване рішення, в частині вирішення питання щодо витрат на правову допомогу вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.10.2023 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.10.2023 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільних позовів та стягнення витрат на правову допомогу - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів в порядку цивільного судочинства.

Відмовити у стягненні витрат на правову допомогу з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_19 по 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду (за винятком призначення нового розгляду в частині вирішення цивільних позовів) протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: