Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8047/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження № 295/8047/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2024 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 31 травня 2024 року включно, із визначенням розміру застави в сумі 45 420 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час за адресою АДРЕСА_1 . Вважає, що ризик переховування від суду не доведено. Зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений не прибував в судові засідання, оскільки не отримував повістки та загубив мобільний телефон, а тому змінив номер, до застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою працював неофіційно та проживав із матір`ю похилого віку, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків. Звертає увагу, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, а тому підстав для застосування найтяжчого запобіжного заходу у суду не було.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 03.04.2024 застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 31.05.2024 із визначенням розміру застави 45 420 грн.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, прокурор заявив клопотання про застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. В обгрунтування клопотання прокурор послався на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, що підтверджується неодноразовими неявками останнього в судові засідання без поважних причин, достеменно знаючи про скерування обвинувального акта відносно нього до Богунського районного суду м. Житомира, у зв`язку з чим останній тричі оголошувався в у розшуку.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів контрольного судового провадження №293/8047/22, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира з 18.08.2022 року перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (ухилення від призову на військову сліжбу).

У зв`язку з неодноразовими неявками до суду обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутністю його за місцем проживання, за клопотанням прокурора ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.01.2024 року було повторно оголошено останнього у розшук та надано дозвіл на його затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу

22.01.2024 заведена оперативно-розшукова справа категорії Розшук №2611007 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 182, 183,196, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Отже, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ст.336 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років та під тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду.

Також судом враховано те, що обвинувачений неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, рідко з`являвся за місцем проживання у зв`язку з чим неможливо було виконати його привід до суду, не працював, неодружений дітей не має, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, неодноразово оголошувався у розшук (ухвалами від 07.11.2023 та 03.01.2024).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про реальність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : переховування від суду, а тому вважав, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаному ризику.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Враховуючи, що обвинувачений неодноразово оголошувався у розшук, тобто переховувався від суду, суд першої інстанції , на переконання колегії суддів, дійшов обгрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому доводи захисника про недоведеність вказаного ризику та неможливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставними.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про не врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, працює не офіційно на базарі, проживає разом з матір`ю похилого віку, яка потребує догляду та піклування, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи тривалість знаходження кримінального провадження на розгляді в суді у зв`язку з ухиленням та переховуванням обвинуваченого від суду.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду перешої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2024 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 31 травня 2024 року включно, із визначенням розміру застави в сумі 45 420 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень- без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: