Справа № 153/1751/23
Провадження №11-кп/801/367/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000161 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.01.2024, яким

ОСОБА_8 , який народився у 1978 році у квітні місяці 11 числа у селі Тростянець Ямпільського району Вінницької області, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, непрацюючий, неодружений, громадянина Республіки Молдова, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин;

-за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_8 шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання, термін його попереднього ув`язнення з 16.092023 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Продовжено ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, але не більше ніж до вступу вироку у законну силу.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом встановлено, що 16.09.2023 приблизно о 18:00 год ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 знаходились на території подвір`я за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно відпочивали та розпивали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 умисно наніс ножем, який тримав у руці один удар в ділянку грудної клітини ОСОБА_10 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді синця та поверхневої рани в ділянці грудної клітки справа, в проекції 5-го міжребер`я по середньо-ключичній лінії, які згідно висновку експерта №67 від 19.09.2023 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Окрім цього, 16.09.2023 приблизно о 18:00 год ОСОБА_8 , спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 знаходились на території подвір`я за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно відпочивали та розпивали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 умисно наніс ножем, який тримав у руці, сім ударів в область черевної порожнини та грудної клітини ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді ножових поранень обох передніх стінок грудної клітки, проникаюче справа, з пошкодженням правої легені, правого куполу діафрагми, правобічним гемопневмотораксом; проникаючих ножових поранень живота з ушкодженням обох долей печінки, брижі поперечно-ободової кишки, гемоперітонеумом, які відповідно до висновку експерта №77 від 03.11.2023 могли виникнути від дії колючо-ріжучого предмета, можливо 16.09.2023 і по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження та за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок, призначити ОСОБА_8 покарання у виді п`яти років позбавлення волі та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовим термін три роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Захисник посилається на щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 , вжиття його рідними усіх заходів на відшкодування завданої потерпілим шкоди, позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, неофіційне працевлаштування, наявність стійких соціальних зв`язків, перше притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Доводи захисника про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання, яке належить відбувати реально або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вимог кримінального закону, враховував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які належать до проступку та тяжкого злочину, та дані про особу останнього, який раніше не судимий, за місцем реєстрації та проживання компрометуючих даних щодо нього не надходило, офіційно не працює, неодружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не було встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом визнано вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Твердження захисника в апеляційній скарзі, що за час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_8 пожалкував про вчинене та щиросердно розкаявся, колегія суддів вважає безпідставним, адже під час судового розгляду кримінального провадження останній заперечував свою винуватість, давав пояснення, які не узгоджувались між собою та були спростовані сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, не визнає свою вину з метою уникнення покарання, щирість її каяття є сумнівною.

Адже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З наявних матеріалів кримінального провадження колегія суддів не вбачає щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому, усвідомлення ним протиправного характеру своїх дій та засудження свого діяння.

Оцінивши в комплексі характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які є проступком та тяжким злочином, їх суспільну небезпечність, конкретні обставини вчинення, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, враховуючи вимоги статей 50, 65 КК України, місцевий суд призначив ОСОБА_8 покарання, яке відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого, а також принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість не має. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки суду і доводили необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, в апеляційній скарзі не зазначені.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання з підстав зазначених в апеляційній скарзі зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.01.2024 щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4