Провадження № 11-сс/4806/420/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

27.06.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши матеріали апеляційної скарги представника власника арештованого майна ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2024 року узадоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_2 , про скасування арешту накладеного на підставі ухвали слідчого судді від 13.02.2024 року, у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000798 від 04.11.2023 року - відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що у судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді у справі № 308/22434/23 у кримінальному провадженні № 0000798 від 04.11.2023 накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 , а саме: ноутбук марки «Acer» моделі «Ех2519», який упаковано до спец пакету PSP3061393; мобільний телефон «IPHONE 14 PRO», який було упаковано у спец пакет WAR1049944; мобільний телефон «IPHONE 14 PRO», який було упаковано у спец пакет PSP1519616; системний блок чорного кольору на якому на фронтальній частині наявний запис «logic power» ; ноутбук марки «Packbord bell» із зарядним пристроєм, який упаковано у спец пакет WAR1756830; грошові кошти в загальній сумі 97550 гривень (дев?яносто сім тисяч п?ятсот п`ятдесят гривень).

Як слідує зі змісту даної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту стало те, що слідчим, в ході розгляду справи, було доведено, що вказане майно має значення речового доказу по справі та відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Також слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000798 наразі триває, а доводи клопотання не містять належного обґрунтування, яке б спростовувало висновки, викладені в ухвалі слідчого судді про арешт майна та надало б слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на теперішній час відпала.

Крім цього, з врахуванням вимог клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчий суддя вважав, що заявником, не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, так як і не доведено, що на даний час, відпала потреба у застосуванні даного заходу.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що подане клопотання не підлягає задоволенню внаслідок відсутності підстав, визначених статтею 174 КПК України для скасування арешту майна, про які зазначає заявник.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник-адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якійпросить скасувати оскаржувану ухвалу, як незаконну, необґрунтовану, постановленою з грубим порушенням норм процесуального законодавства, клопотання про скасування арешту на майно задовольнити та скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2024 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 04.11.2023 за №0000798 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України на майно, вилученого під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_2 та яке належить останньому, а саме: ноутбук марки «Acer» моделі «Ех2519»; мобільний телефон «IPHONE 14 PRO», мобільний телефон «IPHONE 14 PRO»; системний блок чорного кольору на якому на фронтальній частині наявний запис «logic power»; ноутбук марки «Packbord bell» із зарядним пристроєм; грошові кошти в загальній сумі 97550 гривень (дев`яносто сім тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень) повернути власнику ОСОБА_2 або його представнику.

Обґрунтовуючи можливість оскарження ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.06.2024, якої прямо не передбачена відповідними нормами КПК України, адвокат послався на висновки, до яких прийшов Верховний Суд у рішеннях від 15.02.2024 у справі № 154/2859/18 (провадження №51-4545км23) та від 23.01.2024 у справі № 569/19829/21 (провадження № 51-1344км22) щодо необхідності розширеного тлумачення п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України і наявності права апеляційного перегляду ухвали суду про відмову у скасуванні арешту.

На виконання вимог ст. 422 КПК України суддею-доповідачем з суду першої інстанції були витребувані відповідні матеріали, які надійшли до Закарпатського апеляційного суду 26.06.2024.

Перевіривши зміст апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_2 , про скасування арешту майна, апеляційний суд вважає, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 , необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Передбачене положеннями КПК право на оскарження судових рішень є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження і процесуальним інструментом виправлення судової помилки.

Водночас, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження)».

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України. Також, згідно ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначений ч.ч. 1 та 2 ст.309 КПК, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

А тому, в аспекті положень ст. 309 КПК ухвала слідчого судді, постановлена за наслідками розгляду клопотання про скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК України, не підлягає апеляційному оскарженню. В даному питанні апеляційний суд керується висновком щодо застосування норм права, викладеним у рішенні Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №569/17036/18.

Відхиляючи посилання адвоката ОСОБА_3 на судову практику, зокрема практику Касаційного кримінального суду, щодо можливості оскарження ухвал, постановлених в порядку ст.174 КПК України, апеляційний суд виходить із наступного.

Виходячи з логічного й системного тлумачення положень статей 434-1 434-2 КПК України і статей 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», можна зробити висновок, що кримінальним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного кримінального суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного кримінального суду (Постанова Касаційного кримінального суду від 13.02.2019 у справі №130/1001/17).

Виходячи із того, що правові висновки суду касаційної інстанції, викладені ухвалах колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №154/2859/18 та від 23.01.2024 у справі №569/19829/21, посилання на які містяться в апеляційній скарзі, є протилежними по відношенню до висновку щодо застосування норм права, викладеному в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №569/17036/18, апеляційний суд вважає, що застосуванню, в даному випадку, підлягає висновок, викладений у зазначеному рішенні Об`єднаної палати ККС ВС.

Крім того, враховуючи, що законодавцем в чинному кримінальному процесуальному законодавстві прямо не передбачена можливість окремого оскарження ухвал, постановлених слідчим суддею/судом в порядку ст. 174 КПК, слід також враховувати наступне.

Згідно зі ст. 6 Конституції України державна влада в Україні поділяється на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Виключними повноваженнями на прийняття законів в Україні наділена тільки Верховна Рада України, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України. Натомість відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є здійснення правосуддя.

Таким чином, суд шляхом здійснення правосуддя лише застосовує норми закону, однак не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх.

Виходячи з наданих законом повноважень, суд апеляційної інстанції в даній справі повинен лише застосовувати норми закону, але не може підміняти законодавчий орган влади та своїм рішенням відступати від норм закону, змінювати їх зміст.

За вимогами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, при цьому суд звертає увагу, що відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з оскарженням рішення суду, оскарження якого не передбачено, не може сприйматись як обмеження доступу до правосуддя.

Норми ст. 129 Конституції України гарантують право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження. Кримінальний процесуальний кодекс України визначає в яких випадках і які рішення судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відмова у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку з оскарженням рішення слідчого судді оскарження якого не передбачено, не може сприйматись як обмеження доступу до правосуддя.

Оскільки ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2024 року стосується безпосередньо відмови у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_2 про скасування арешту майна, то така ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає.

Таким чином, у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката на зазначену ухвалу слідчого судді необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 309, 392, 399 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника власника арештованого майна ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2024 року, якоювідмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати особі, яка її подала разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1