11.03.2024
Справа № 641/4296/23
Провадження №1-кп/642/41/24
У Х В А Л А

06 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря- ОСОБА_2

сторін кримінального

провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та

ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70001921 від 18.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2023 року в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України.

В ході досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який був неодноразово продовжений ухвалами слідчого судді та суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.01.2024 року відносно всіх обвинувачених строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою був продовжений на 60 днів, а саме до 14.03.2024 року, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні- прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з письмовими клопотаннями, датованими ним 27.02.2024 р., про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 в яких зазначив, що ризики, передбачені п.п.1,3 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування всіх обвинувачених від органів досудового розслідування або суду та незаконного впливу всіх обвинувачених на інших обвинувачених, у тому числі потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, експертів, продовжують існувати, що виправдовує підстави тримання обвинувачених під вартою. Фактичні обставини вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, а оскільки ці злочини були вчинені із застосуванням насильства, то до останніх неможливо визначити заставу та більш м`які запобіжні заходи. Крім того відносно обвинуваченого ОСОБА_16 на розгляді в Київському районному суді м. Полтави перебуває інше кримінальне провадження, за його обвинуваченням за ч.4 ст. 187, п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України.

Захисник обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно вищезазначених обвинувачених, подала до суду клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначення судом можливості внесення обвинуваченими застави. В обґрунтування поданих клопотань адвокат ОСОБА_4 зазначила, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється з червня 2022 року. Практика Верховного суду та Європейського суду з прав людини свідчить про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Правова позиція ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Поведінка частини потерпілих у судовому процесі, які ще не були допитані судом, говорить про те, що вони не цікавляться судовим процесом, оскільки систематично не з`являються до суду, а ті потерпілі, які були допитані в судовому засіданні, не мають претензій до обвинувачених та не вважають, що останні повинні бути ув`язнені та не проти зміни ім. запобіжного заходу.

Поведінка обвинувачених протягом всього досудового розслідування та судового слідства свідчить про те, що вони не збираються переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі, незаконно впливати на інших обвинувачених, у тому числі на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, експертів. Прокурором не зібрано жодного доказу про таку поведінку, яка може свідчити про здійснення тиску на сторін та учасників у справі. Окрім того, потерпілі, які беруть участь в судовому засіданні не мають претензій до обвинувачених, не вважають, що обвинувачені повинні бути в ув`язненні та не проти зміни їм запобіжного заходу. Всі обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, частина з низ є учасниками АТО мають численні нагороди, відзнаки, подяки, постійне місце проживання, сім`ї, постійний дохід, батьків. Крім того захисник зазначила, що ризики, передбачені ст.177 КПК України значно зменшилися, що підтверджується попередніми ухвалами суду про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, а також послалася на рішення ЄСПЛ у ряді справ та судові рішення вітчизняних судів у справах за обвинуваченням осіб у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні також заперечувала проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, подала до суду клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування поданого клопотання адвокат ОСОБА_5 зазначила , що обвинувачений тривалий час тримається під вартою, ризики, зазначені у клопотанні прокурора, ним не доведені, резонанс серед потерпілих по цій справі знизився, обвинувачений має спадкове право власності на квартиру у м. Харкові, раніше не судимий, працює, є громадянином з активною громадською позицією, патріотом, мають міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двом малолітніх дитей, постійне місце реєстрації, не ухиляється від своїх громадських обов`язків та став на захист України, є учасником бойових дій, нагороджений орденами, медалями та різними відзнаками, а крім того стан його здоров`я погіршився. ОСОБА_12 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та будь-якого впливу на учасників кримінального провадження

Захисник обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні також заперечував проти клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно вищевказаних обвинувачених, подав до суду клопотання про зміну цим обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування поданих клопотань адвокат ОСОБА_8 зазначив, що обвинувачені тривалий час тримаються під вартою. Клопотання прокурора не доводять наявність існування ризиків втечі обвинувачених та їх впливу на учасників кримінального провадження, оскільки жодного доказу, який підтверджував існування цих ризиків в клопотанні не вказано, а маються лише припущення щодо їх існування, матеріали кримінального провадження не містять доказів участі даних обвинувачених в інкримінованих їм злочинах. Посилання прокурора на ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також на тяжкість можливого покарання, не є належним обґрунтуванням жодного з визначених законом ризиків. Також захисник послалася на практику Європейського суду з прав людини , а також на те, що цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, оскільки дані особи мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, працюють, обвинувачений ОСОБА_11 є учасником бойових дій, нагороджений орденами та медалями.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження йому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подав до суду клопотання про зміну обраного відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою з подальшою можливістю захищати Батьківщину, зазначив про його зобов`язання виконувати покладені на ньго обов`язки.

Захисник обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ОСОБА_16 та ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні також заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, подав клопотання про зміну всім обвинуваченим обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на на цілодобовий домашній арешт, зазначивши, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України як за формою, так і за змістом На думку прокурора застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо через наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Така думка є помилковою, бо відсутність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України взагалі виключає можливість застосування та продовження запобіжних заходів. А застосування більш м`якого запобіжного заходу можливе саме при наявності доведених ризиків, передбачених цією статтею КПК. Імперативною вимогою КПК України є доведення прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Жодних доказів недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним прокурором ризикам клопотання прокурора не містить. На теперішній час жодних матеріалів, якими б обґрунтовувалася необхідність продовження запобіжного заходу обвинуваченим не надано. Тобто продовжують існувати порушення вимог Закону до порядку звернення із клопотанням про продовження дії запобіжного заходу. За таких умов суд не може задовольнити таке клопотання. Захисник також зазначив, що всі обвинувачені раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувались, мають постійне місце мешкання, позитивно характеризуються за місцем мешкання, мають міцні соціальні звязкти. Обвинувачені є учасниками бойових дій, мають нагороди та відзнаки.

Інші захисники та обвинувачені в судовому засіданні також заперечували проти задоволення клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити обраний відносно них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, зазначивши, що прокурором не було підтверджено наявність існуючих ризиків, не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених, які не мають наміру переховуватись від суду та зобов`язуються виконувати покладені на них процесуальні обов`язки та обов`язки щодо захисту України, що всі обвинувачені раніше не судимі, працюють , мають активну громадську позицію, є патріотами своєї Держави, мають міцні соціальні зв`язки, сім`ї, дітей, постійні місця реєстрації, не ухилялись від своїх громадських обов`язків та стали на захист України, частина з них є учасниками бойових дій, нагороджені орденами, медалями та різними відзнаками. При цьому обвинувачений ОСОБА_15 також зазначив, що допитаний судом потерпілий ОСОБА_20 вживає наркотичні засоби, на досудовому слідстві від давав показання, що при заволодінні його майном, йому були спричиненні тілесні ушкодження, нанесені удари по голові, тулубу руками та ногами, однак в судовому засіданні при його допиті, він надав зовсім інші показання, що до нього мір фізичного впливу не застосовувались, тілесні ушкодження не наносилися та вказано, що це була помилка слідчого під час його допиту в якості потерпілого. Вважає, що резонанс серед потерпілих по цій справі знизився, також послався на погіршення стану свого здоров`я.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (частини 3-5 статті 199 КПК).

В ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується (частина 1 статті 196 КПК).

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В поданих клопотаннях прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених та експертів у цьому кримінальному провадженн.

Наявність ризиків, які враховані судом при обранні запобіжного заходу хоча і зменшились, однак частина з них продовжують існувати.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри всім обвинуваченим у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками експертів.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі « Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів , серед яких є особливо тяжкі злочини, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк ло 15 років.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Згідно постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Вказані обставини у сукупності та дані про особи всіх обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує їм уразі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, може побудити їх на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Суд також вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення у кримінальному провадженні, оскільки дані особи не були ще допитані судом, а обвинувачені, після відкриття їм матеріалів кримінального провадження, достовірно дізналися про місця проживання або перебування даних осіб та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матимуть змогу здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченими своєї причетності до інкримінованих злочинів.

Більш того, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, слід зазначити, що частина потерпілих вже була допитана судом, а інша їх частина не з`являється на численні виклики до суду, що дає підстави вважати про їх ухилення від явки до суду. Прокурором було також зазначено суду, що ті потерпілі, які не були ще допитані в суді, не проживають за вказаними ними адресами, та де вони мешкають наразі йому не відомо.

За таких обставин ризик незаконного впливу на потерпілих, які не були допитані в суді, прокурором не доведений.

Також суд вважає не доведеним і ризик незаконного впливу на експертів і самих обвинувачених , оскільки прокурором доказів можливості такого впливу суду не надано, так як всі висновки експертів були долучені до матеріалів кримінального провадження, а всі обвинувачені тривалий час, перебуваючи під вартою, спільно привозяться до суду, разом знаходяться в залі суду та мають можливість на протязі тривалого часу спілкуватися між собою при судовому розгляді.

Таким чином, враховуючи встановлені у ході розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою факти та обставини, суд дійшов висновку, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні .

Обраний відносно всіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченим , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи всіх обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

На виконання вимог закону суд розглядає можливість застосування менш суворого запобіжного заходу.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів повязаних з характером осіб обвинувачених, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними звязками та усіма видами звязку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує всім обвинуваченим у разі визнання їх винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують, а строк утримання обвинувачених під вартою є необхідною мірою з огляду на те, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню лише розпочатий.

Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, а зміна обраного відносно них запобіжного заходу на більш мякий запобіжний захід буде недостатньою для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Оскільки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистих свобод.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою всіх обвинувачених обґрунтоване та підлягає задоволенню. Продовжуючи строк виняткового заходу, суд виходить з того, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, які встановлені в ході розгляду даного клопотання. Так, особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених з огляду на тяжкість інкримінованих їм кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; заяв про взяття на поруки обвинувачених до суду не надходило; умови домашнього арешту не запобігають можливості вільного спілкування з особами, стосовно яких може бути встановлено обов`язок утриматись від спілкування у зв`язку з необхідністю запобігти ризику впливу на них. Враховуючи такі обставини, дієвість кримінального провадження не зможе забезпечити і застава як основний запобіжний захід.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинувачених під вартою судом не встановлено.

Щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_21 у зв`язку з захворюванням на туберкульоз та його звернення за медичною допомогою до ДУ «Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України » суд зазначає, що відповідне лікування обвинуваченому було призначено та здійснюється в умовах СІЗО відповідно до законодавства. Будь-яких об`єктивних даних, які б вказували про неможливість ОСОБА_21 утрумуватись в умовах СІЗО суду надано не було.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недостатність застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам, тому суд вважає, що є законні підстави для продовження строку дії обраного відносно них запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів , бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Разом з тим, відповідності до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Вирішення даного питання є виключною дискрецією суду.

Якщо притримуватись тієї думки, що під час вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою суд не має права розглядати питання щодо розміру застави, необхідно буде визнати, що таке тримання під вартою особи перетворюється для неї на безальтернативний запобіжний захід.

Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях вказував на необхідність обговорення можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою по даному кримінальному провадженню, той факт, що допитані в судовому засіданні потерпілі чітко не зазначили хто саме з обвинувачених наносив ім тілесні ушкодження, а частина з потерпілих тривалий час ухиляється від явки до суду, враховуючи тяжкість та характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, характеристику осіб обвинувачених, тривалість перебування обвинувачених під вартою, наявність вмотивованих та обґрунтованих клопотань обвинувачених та захисників про зміну запобіжних заходів, у тому числі на запобіжні заходу у виді застави, суд вважає за можливе визначити обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у виді застави в межах п.3 ч.5 ст. 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини приділяє увагу питанню визначення розміру застави, яка за своїм характером не буде надмірною та зможе забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на них обов`язків.

З огляду на викладене суд вважає доречним з`ясувати питання щодо визначення належного розміру застави.

Європейський суд з прав людини неодноразово своїх рішеннях наголошував на тому, що таке питання є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, тому органи влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави, в т.ч. під час вирішення питання про необхідність продовження тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що всі обвинувачені, окрім ОСОБА_10 який є пенсіонером поліції, інвалідом війни другої групи, на початок військової агресії Рф проти України працювали та мали звичайний дохід.

Таким чином суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 необхідно встановити заставу в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 454200 гривень.

Обвинуваченому ОСОБА_18 суд вважає необхідним визначити розмір застави в межах 90 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 272520 гривень, оскільки йому пред`явлено обвинувачення в меншому об`ємі ніж іншим обвинуваченим, а крім того сторона захисту має обґрунтований сумнів в тому, що потерпілий ОСОБА_22 , стосовно якого ОСОБА_18 інкримінується вчинення протиправних дій, на даний час перейшов на бік ворога та здійснює військову агресію проти народу України.

На думку суду даний розмір застави дозволить стримати обвинувачених від втечі та з такою ж вірогідністю дозволить забезпечити виконання ними своїх процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки саме це є основною метою застосування запобіжного заходу, а не покарання особи, вина якої не встановлена вироком суду.

Окрім цього, застосовуючи стосовно всіх обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка може бути внесена як самими обвинуваченими, так і заставодавцем у будь-який момент протягом дії вказаної ухвали суду, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України покласти на обвинувачених такі обов`язки: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 371-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 задовольнити частково.

Клопотання захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_4 - задовольнити частково.

В задоволенні клопотань захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну обвинуваченим запобіжних заходів - відмовити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , кожному обраний щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 03 травня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , кожному розмір застави в межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 454200 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

Визначити ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 розмір застави в межах 90 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 272520 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

З моменту звільнення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_18 з-під варти у зв`язку з внесенням застави вони будуть вважатися такими особами, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_18 з-під варти звільнити, поклавши на них обов`язки прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з Харківської області без дозволу суду.

Ухвалу направити на виконання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена стороною захисту безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1