Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/1489/22
Провадження № 1-кп/490/192/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нова Каховка Херсонської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, проходить військову службу за контрактом у військовому званні "старший солдат" на посаді стрільця 1 відділення 3 патрульного взводу 2 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

З 16 жовтня 2020 року ОСОБА_4 проходе військову службу за контрактом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 жовтня 2020 року № 242 він був зарахований до списків особового складу цієї військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця 1 відділення 3 патрульного взводу 2 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Проте, 26 лютого 2022 року о 02 годині 00 хвилин він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та був відсутній на місці служби без поважних причин до 25 березня 2022 року.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, що діяла на момент вчинення правопорушення/ як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене. військовослужбовцем (крім строкової служби).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

І……Під час судового розгляду 05 квітня 2024 року - між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором була укладена угода про визнання винуватості.

ІІ……На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним

Так, судом обвинуваченому роз`яснені права, передбачені частиною 5 статті 474 КПК України, зокрема - його право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також наслідки укладання угоди.

Проте обвинувачений, усвідомивши свої права у суді та наслідки укладання угоди, свою винуватість визнав, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажав та наполягав на затвердженні укладеної під час судового розгляду угоди.

ІІІ......Вирішуючи питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у затвердженні угоди, суд враховує таке.

1. Законодавство допускає укладання угод по справам цієї категорії.

Отже, підстави вважати, що надана суду угода суперечить вимогам кримінального процесуального закону, є відсутніми.

2. Відомостей про те, що запропоновані умови угоди суперечать інтересам суспільства матеріали справи не містять.

2.1. Так, об`єктом вчиненого злочину є встановлений законом порядок несення військової служби.

Умови вчинення правопорушення (реальна загроза життю та здоров`ю обвинуваченого, який проходить військову службу в умовах військового стану), відсутність в обвинуваченого військового досвіду, незвичні для нього умови існування, форми видання наказів та особлива відповідальність за їх несвоєчасне або неправильне виконання - ці та інші подібні чинники впливають на оцінку обвинуваченим ситуації та оцінку його дій органами, що здійснюють правозастосування3.

При цьому прокурор, спеціалізуючись на злочинах у військовій та оборонній сфері, в цьому випадку - за згодою обох сторін кримінального правопорушення - внаслідок особливостей своїх обов`язків має достатній рівень професійної свідомості, що дозволяє йому оцінити специфічні фактори, що впливають на призначення покарання у цьому випадку.

Та, з огляду на наявність на таке згоди з обох сторін, підстави вважати, що в цьому випадку прокурор узгодив покарання, яке не відповідає інтересам дотримання встановленого законом порядку несення військової служби, в суду відсутні.

2.2. Суд також відзначає, що одним з принципів кримінального права є саме невідворотність, але не суворість покарання, адже саме невідворотність покарання головним чином перешкоджає розповсюдженню злочинів.

Та в цьому випадку внаслідок укладання угоди цей інтерес задовольняється в повному обсязі, адже протиправна діяльність викривається та припиняється, та обвинувачений притягається до кримінальної відповідальності за скоєне відповідно до ступеню його провини.

3. Сутність висунутого обвинувачення є таким, що воно вочевидь не стосується конкретних окремих осіб, які не є його учасниками (на відміну від суспільства в цілому).

Таке доводить, що запропонована угода не суперечить інтересам конкретних окремих осіб, які не є його учасниками.

4. Вирішуючи питання про відповідність укладеної угоди інтересам обвинуваченого, суд виходе з такого.

В цьому випадку обвинувачений, як доведено вище, добровільно заявив про визнання винуватості та бажанні укласти угоду.

При цьому ця її заява є усвідомленою та однозначною.

Таке доводить, що надана суду угода не суперечить інтересам обвинуваченого.

5. Вказана позиція обвинуваченого, стосовно обставин цього кримінального провадження, не дозволяє вважати наявними відомості на спростування факту вчинення злочину обвинуваченим.

Отже, підстави вважати, що надана суду угода була укладеною за відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, є відсутніми.

На ведене у сукупності доводить, що передбачені законом підстави для відмови у затвердженні угоди є відсутніми.

З огляду на це, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України та змісту укладеної угоди враховує його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час здійснення цього кримінального провадження встановлено не було; сторони про наявність таких обставин не посилаються.

Мотиви призначення покарання.

Щодо покарання, яке було узгоджене сторонами.

Сторонами узгоджено, що за вчинення злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України, обвинуваченому призначається покарання із застосуванням статті 69 цього Кодексу у вигляді позбавлення волі строком на 01 (один) рік.

Щодо добровільності згоди обвинуваченого на призначення такого покарання.

На виконання вимог статті 474 Кримінального Процесуального Кодексу судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Щодо відповідності запропонованого сторонами покарання вимогам кримінального закону.

1. Вирішуючи питання про відповідність запропонованого сторонами покарання вимогам закону про кримінальну відповідальність, суд виходе з таких приписів закону та настанов судової практики

1.1. Відповідно до частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1576-IX від 29 червня 2021 року, що діяла на момент вчинення злочину/

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу ... У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

1.2. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 12 Постанови № 13 від 11 грудня 2015 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

"Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

…

-ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК…

/частина 2/

1.3. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19 зробив обов`язковий для врахування висновок про застосування норм права, відповідно до якого

"Перевірка достовірності обставин, які згідно ст. 470 КПК підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. При цьому, зважаючи на визначені законом наслідки невиконання угоди (процесуального характеру, передбачені ст. 476 КПК, або за наявності для того підстав - ініціювання прокурором кримінального провадження за ст. 389-1 КК) на суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст. 474 КПК".

1.4. Стаття 470 Кримінального Процесуального Кодексу України ж передбачає, що

Прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1)ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2)характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3)наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4)наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

2. З огляду на ці приписи суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

2.1. Стаття 69 Кримінального Кодексу України в редакції, що була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення, яке є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, передбачала можливість призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 5 статті 407 Кримінального Кодексу України.

Умовами такого згадана норма визначала:

наявність щонайменше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого;

наявні обставини у сукупності мають істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

2.2. З огляду на таке суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

Говорячи про ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та вплив обставин, що пом`якшують його покарання, зокрема - його щирого каяття, сприяння у розгляді цього кримінального провадження та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин - на можливість застосування в цьому випадку статті 69 Кримінального Кодексу України, суд відзначає, що ці обставини знайшли своє відображення у тексті наданої сторонами угоди, що прокурором підписана та підтримана під час розгляду питання про можливість її затвердження.

За такого суд вважає, що ці обставини є належним чином оцінені прокурором та визнані достатніми для призначення запропонованого в угоді покарання. Та процесуальні підстави здійснювати додаткову перевірку цих обставин самим судом є відсутніми.

Суд також відзначає, що в цьому випадку є наявними обставини, що пом`якшують покарання, у кількості, що відповідно до статті 69 Кримінального Кодексу України дозволяє призначити покарання у розмірі, що є меншим за передбачений законом.

З огляду на таке суд вважає доведеним, що ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину дозволяє застосувати відносно обвинуваченого покарання у розмірі, що є меншим за найнижчу передбачену законом межу покарання, а наявні в цьому випадку обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, свідчать про істотне зниження суспільної небезпечності вчиненого ним злочину та його особи.

2.3. Говорячи про особу винного, суд відзначає, що він раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не зважаючи на вчинення злочину, позитивно характеризується за місцем проходження служби.

Отже, в цьому випадку є наявними усі передбачені кримінальним законом умови для застосування статті 69 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1576-IX від 29 червня 2021 року, що діяла на момент вчинення злочину/.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що, визначаючи покарання, сторони скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду, а підстави для тверджень про очевидну невідповідність узгодженого ними покарання вимогам кримінального закону є відсутніми.

За такого обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 01 рік.

Порядок застосування покарання.

З матеріалів справи вбачається, що наразі обвинувачений продовжує проходити військову службу, до виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно.

З урахуванням наведеного суд вважає, що в інтересах захисту Національної безпеки України на підставі статті 58 Кримінального Кодексу України призначене ОСОБА_4 покарання слід замінити покаранням у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 01 рік з відрахуванням 20% його грошового забезпечення в дохід держави.

Суд також відзначає, що сторонами узгоджений саме такий порядок застосування покарання, що має бути призначеним обвинуваченому.

Запобіжний захід під час здійснення цього кримінального провадження не обирався.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 05 квітня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, що діяла на момент вчинення правопорушення/ та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1576-IX від 29 червня 2021 року, що діяла на момент вчинення злочину/ у вигляді позбавлення волі строком на 01 рік.

На підставі статті 58 Кримінального Кодексу України замінити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі покаранням у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 01 /один/ рік з відрахуванням в дохід держави 20% його грошового забезпечення.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =

08.04.2024

3 - на такому, зокрема, наголошується у листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року № 220/9487