ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1149/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/263/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - виконання судових рішень
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7

представника ДУ Збаразька ВК (№63) ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання ДУ Збаразька виправна колонія (№ 63) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2024 р. відмовлено у задоволенні клопотання Державної установи Збаразька виправна колонія (№63) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі засудженої ОСОБА_7 , яка відбуває покарання у Державній установі Збаразька виправна колонія (№63), призначеного їй вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2019 року у виді позбавлення волі, невідбута частина якого замінена ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 13.11.2023 року на більш м`яку у виді обмеження волі на строк 2 роки 7 місяців 11 днів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, засуджена ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає оскаржувану нею ухвалу незаконною, необґрунтованою і ставить питання про її скасування та ухвалення нового рішення про задоволення поданого адміністрацією Державної установи Збаразька виправна колонія (№63) клопотання.

На переконання апелянта, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання призначеного судом з урахуванням його пом`якшення актом амністії, помилування або рішення суду.

Вказує, що призначене вироком Андрушківського районного суду Житомирської області від 28.1.2019 року основне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі не змінювалось внаслідок акту амністії або помилування та не пом`якшувалось судовим рішенням.

Вважає, що передбачена ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким за своєю суттю та визначенням, що міститься в ч.1 ст.74 КК України, не є пом`якшенням призначеного покарання, тому фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого не рішенням суду про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а з розміру покарання призначеного за вироком суду.

Також зазначає, що заміна не відбутої частини покарання більш м`яким під час відбування покарання не може розцінюватись як пом`якшення вироку суду першої інстанції, адже за своєю правовою природою таке рішення є засобом заохочення до осіб, які відбувають покарання та стали на шлях виправлення, та не може розцінюватись як таке, що змінює вирок суду першої інстанції в бік пом`якшення.

Звертає увагу, що за приписами ч.5 ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 КК України, тобто, після відбуття певної частини призначеного особі покарання, а не частини більш м`якого покарання.

Просить скасувати ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2024 року та задовольнити клопотання Державної установи Збаразька виправна колонія (№63) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі засудженої ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; засуджену ОСОБА_7 , яка підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2024 року та застосувати до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; представника ДУ Збаразька ВК (№63), яка погоджується з доводами апелянта щодо незаконності рішення суду першої інстанції і просить його скасувати та застосувати до засудженої ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; відповідно до клопотання виправної установи, інтереси якої вона представляє; міркування прокурора, який заперечив відносно задоволення апеляційної скарги; оскільки рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджена вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2019 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21.01.2020 року вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2019 року залишений без змін.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 13.11.2023 року засудженій ОСОБА_7 на підставі ст.82 КК України замінено не відбуту частину покарання на більш м`яку у виді обмеження волі на строк 2 роки 7 місяців 11 днів, та зараховано їй в строк відбування покарання час слідування її до виправного центру, з розрахунку - одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Згідно клопотання Державної установи Збаразька виправна колонія (№ 63), яке було предметом розгляду суду першої інстанції, початок строку відбування покарання засудженої - 06.03.2019 року, а кінець строку відбування покарання - 27.01.2026 року.

Також у даному клопотанні зазначено, що засуджена відбула встановлену 3/4 частину покарання - 27.04.2024 року.

Відповідно до ч.5 ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є звільненням засудженого від подальшого відбування призначеного покарання до закінчення строку покарання за наявності певних підстав, передбачених ст. 81 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У випадку засудження особи за умисний особливо тяжкий злочин (в даному випадку ч.1 ст.115 КК України) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовне дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої від подальшого відбування покарання у виді обмеження волі, оскільки на даний час засуджена ОСОБА_7 відбула за рішенням суду від 13.11.2023 року більш м`яке покарання у виді обмеження волі терміном 7 місяців 19 днів, що є менше необхідної 3/4 частини покарання, призначеного їй у виді обмеження волі строком 2 роки 7 місяців 11 днів, та підлягає до відбуття відповідно до ст.81 КК України, що є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується і вважає, що місцевий суд, ухвалюючи вказане рішення, неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Як зазначено вище, вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2019 року ОСОБА_7 засуджена за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі і ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21.01.2020 року вказаний вирок залишений без змін. Призначене вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2019 року ОСОБА_7 основне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі не змінювалось внаслідок акту амністії або помилування та не пом`якшувалось судовим рішенням.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 13.11.2023 року засудженій ОСОБА_7 на підставі ст.82 КК України замінено не відбуту частину покарання на більш м`яку у виді обмеження волі на строк 2 роки 7 місяців 11 днів, та зараховано їй в строк відбування покарання час слідування її до виправного центру, з розрахунку - одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Однак, на переконання колегії суддів, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким під час відбування покарання не можна розцінювати як пом`якшення вироку суду першої інстанції, адже за своєю правовою природою таке рішення є засобом заохочення до осіб, які відбувають покарання та стали на шлях виправлення, та не може розцінюватись як таке, що змінює вирок суду першої інстанції в бік пом`якшення.

Таким чином, на підставі положень ст.81 КК України строк фактично відбутого засудженою ОСОБА_7 основного покарання слід обчислювати з 06.03.2019 р., тобто з початку відбування нею покарання у виді позбавлення волі за вироком суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом надано помилкове тлумачення змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», а тому висновок місцевого суду про те, що строк фактично відбутого покарання слід обчислювати ОСОБА_7 з часу винесення ухвали місцевого суду про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі під час виконання вироку, суперечить приписам ст.81 КК України та порушує права засудженого на умовне-дострокове звільнення на умовах, визначених законом.

На переконання колегії суддів, при обчисленні строку фактично відбутого ОСОБА_7 основного покарання необхідно враховувати строк відбутого нею покарання у виді позбавлення волі за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2019 р. та у виді обмеження волі, після заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке, а також зарахування строків попереднього ув`язнення та слідування під вартою до виправного центру.

Загальна тривалість вказаних строків дає підстави вважати, що на час внесення начальником Державної установи Збаразька виправна колонія (№63) клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засуджена ОСОБА_7 відбула більше трьох чвертей строку основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного їй вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2019 року.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо відбуття нею не менше трьох чвертей строку покарання на час звернення начальника ДУ Збаразька виправна колонія (№63) до місцевого суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженої від подальшого відбування покарання знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вказаного клопотання, колегія суддів враховує, що засуджена ОСОБА_7 , під час перебування в місцях позбавлення та обмеження волі, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, що фактично ніким з учасників провадження не оспорюється, а також фактично відбула не менше трьох четвертей строку покарання, що є обов`язковою умовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання начальника ДУ Збаразька виправна колонія (№63) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 , є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

За таких обставин, колегія судів вважає, що ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2024 року слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання начальника Державної установи Збаразька виправна колонія (№63) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 задовільнити, звільнивши останню умовно достроково на невідбутий термін покарання, який на час розгляду справи апеляційним судом складає 1 рік 7 місяців 1 день обмеження волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника Державної установи Збаразька виправна колонія (№63) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2019 року задовольнити, звільнивши ОСОБА_7 від покарання умовно достроково на невідбутий термін покарання 1 рік 7 місяців 1 день обмеження волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді