Справа № 303/641/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/107/20 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2018.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , із вищою освітою, непрацююча, розлучена, що має на утриманні малолітню дитину, несудима, засуджена:

- за ст. 118 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік 06 (шість) місяців.

Речові докази: вилучені сліди бурого кольору із ступеньки під № 1, змиви з дверної створи під № НОМЕР_1 , в ґрунті (землі), який вилучений біля першої ступеньки під № 5 та з вхідної двері методом зіскобу під № 6, одяг підозрюваної ОСОБА_6 , а саме штани чорного кольору, кофту рожевого кольору та жилетку із штучного хутра коричневого кольору, дверну ручку з вхідних дверей будинку, два ножа, вилучених із дворогосподарства АДРЕСА_1 , а також одяг померлого ОСОБА_9 кофту чорного кольору, футболку сірого кольору та штани чорного кольору знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 13.11.2016 близько 19 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних стосунків, за місцем свого проживання, на подвір`ї будинку по АДРЕСА_1 , вступила у сварку з її колишнім чоловіком ОСОБА_9 , яка переросла в бійку, у ході якої потерпілий ОСОБА_9 наніс ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді травматичного набряку у тім`яній області голови зліва, синців в поперековій області з права, у середній третині правого стегна по зовнішній поверхні; тотального синця в ділянці 1-го пальця лівої кисті, після чого з метою захисту свого життя та здоров`я ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, захищаючись від нападу ОСОБА_9 , який знаходився у вертикальному положенні чи близькому до нього, перевищуючи межі необхідної оборони, гострим

-2-

краєм леза кухонного ножа цілеспрямовано завдала удари по тілу ОСОБА_9 , а саме один удар в область грудної клітки зліва, два удари в область нижньої третини задньої поверхні шиї, один удар в надлопаточну область, один удар в лопаткову ділянку та одну різану рану передньої черевної стінки і в результаті спричинила йому тілесні ушкодження у виді: проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва з пошкодженням хрящової частини 4-го ребра по білягрудинній лінії, серцевої сорочки серця в ділянці лівого шлуночка; - колото-різаної рани нижньої третини задньої поверхні шиї з пошкодженням глибокої вени шиї, які супроводжувалися зовнішньою та внутрішніми кровотечами та ускладнилась травматичним та гіповолемічним шоком і згідно висновку судово-медичного експерта № 272/16 від 13.11.2016 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та стали безпосередньою причиною його смерті; колото-різані рани: нижньої третини шиї зліва, (яка розташована на 2,8 см вниз та 0,5 см вліво від вищевказаної рани шиї); у надлопаточній області; у лопатковій ділянці; різаної рани передньої черевної стінки по механізму ковзання. При цьому обвинувачена ОСОБА_6 умисно заподіяла потерпілому ОСОБА_9 тяжкої шкоди позбавлення життя, яка явно не відповідає небезпечності посягання.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вироку суду від 16.03.2018 скасувати та виправдувати її, а кримінальне провадження щодо неї закрити за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України. Вказує на те, що вирок суду є незаконним і такий постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Уважає помилковим висновок суду про те, що вона наносила удари потерпілому умисно та цілеспрямовано. Суд визнав недоведеним спричинення нею тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , одного удару в область грудної клітки зліва з пошкодженням хрящової частини 4-го ребра та різаної рани в області передньої черевної стінки. Суд першої інстанції вірно оцінив обставини інкримінованого їй діяння, оскільки визнав її дії як необхідну оборону з метою самозахисту, однак із кваліфікацією судом її дій за ст. 118 КК України та призначеним за цією статтею покаранням, посилаючись на положення ч. 3 ст. 27 Конституції України та ч. 1 ст. 36 КК України, постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», не погоджується. Судом першої інстанції не здобуто жодних доказів умислу в її діях та мети позбавлення життя потерпілого, як і нанесення останньому тілесних ушкоджень, від яких останній помер. Судом належно не оцінено її показання, які характеризують особу потерпілого ОСОБА_9 , як неврівноважену та агресивну особу як відносно неї, так і інших членів родини, який часто знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, завдавав їй тілесних ушкоджень, навіть в період знаходження її у стані вагітності. Приводом такої поведінки були будь-які зауваження в його бік, а також ревнощі. Просить врахувати і те, що потерпілий ОСОБА_9 неодноразово її ґвалтував та поводився жорстоко. Викладаючи власну версію події стверджує, що конфлікт ініціював потерпілий, який звинуватив її у зраді, згодом хотів битися з її батьком, але почувши про виклик поліції втік на вулицю. Коли вона наблизилась до хвіртки щоб її закрити, у двір із криком «Тепер я тебе точно вб`ю» забіг ОСОБА_9 та кинув її на землю. При падінні у неї з рук випав ніж, яким перед тим розрізала торт дитині. Після чого ОСОБА_9 кинувся на неї, притиснув своїм тілом, бив по голові та іншим частинам тіла, вдарив по вухах долонями, та став душити, стискаючи горло в області гортані. Відчуваючи, що втрачає свідомість, з метою захисту випадково наткнулася на ніж, який випав перед тим, яким завдала удару, як згодом дізналася в область шиї. Після чого ОСОБА_9 ще більше розлютився, продовжував душити, а потім раптом відпустив та побіг до хати. Злякавшись за дитину, також побігла до хати, де побачила, що ОСОБА_9 стоячи на колінах б`ється головою об бетонну підлогу та

-3-

побачила кров на його шиї. Після чого стала телефонувати його мамі, яка сказала викликати швидку допомогу, в цей час ОСОБА_9 зник з кімнати. Згодом побачила його лежачого на сходах, він дихав, але хропів. Коли приїхала швидка допомога ОСОБА_9 був ще живий, але по дорозі в лікарню помер. Судом безпідставно було відхилено клопотання сторони захисту про проведення посмертної комісійної психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_9 , який був психічно хворим із дитинства, перебував на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та проходив стаціонарне лікування в психоневрологічному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на показання мами потерпілого, яка не заперечувала факт порушення психологічного розвитку свого сина, наявні у нього розлади мови, зловживання алкогольними напоями та його підривний характер, а також усну консультацію професора кафедри психіатрії УЖНУ уважає, що ОСОБА_9 страждав на психопатію у формі емоційно-нестійкого розладу особистості. Вказані обставини, на її думку свідчать про особливу небезпечність ОСОБА_9 , який будучи психічно хворим та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, міг позбавити її життя, оскільки не керував своїми діями і не усвідомлював їх. Не взято до уваги порушення допущені під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , які не були усунуті під час допиту в судовому засіданні судового експерта, щодо механізму виникнення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Кваліфікуючи її дії за ст. 118 КК України, суд не мотивував чим саме доводиться її умисел на вбивство у стані необхідної оборони та залишив поза увагою встановлений у неї лікарем психіатром посттравматичний стресовий розлад. Просить врахувати те, що не мала умислу на позбавлення ОСОБА_9 життя, а тільки захищалася від його реальних та небезпечних дій, у зв`язку з чим уважає, що відповідно до ст. 36 КК України підлягає виправданню.

В доповненні до апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_6 висловлює аналогічні вимоги, викладені у первісній апеляційній скарзі. Посилаючись на законодавче визначення ст. 36, 115, 118 КК України та викладені у постановах касаційної інстанції позиції у інших справах.

02.05.2024 обвинувачена ОСОБА_6 подала до апеляційного суду письмове клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої, неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подане обвинуваченою клопотання, думку прокурора, який не заперечив проти звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за строками давності, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з урахуванням внесених до неї доповнень, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 з доповненнями до неї підлягає до часткового задоволення, а клопотання обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

-4-

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: вчинення особою кримінального правопорушення; з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; особа не ухиляється від досудового слідства або суду; особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі (№ 309/1201/15-к).

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 118 КК України, ОСОБА_6 вчинила 13.11.2016, також відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 у період з 13.11.2016 по 13.11.2019 вчинила інше кримінальне правопорушення, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_6 від досудового розслідування або суду. Тому підстав уважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

В суді апеляційної інстанції обвинувачена свою вину не визнала, однак просила звільнити її від кримінальної відповідальності за строками давності та наслідки такого звільнення їй зрозумілі.

У судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги, прокурор не заперечував проти закриття відносно ОСОБА_6 кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зі звільненням її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

За змістом ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення,

-5-

клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому уважає за необхідне клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 з доповненнями до неї задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2018 щодо ОСОБА_10 скасувати.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України, а кримінальне провадження щодо неї, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді