Справа № 357/4216/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

здійснивши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0003379, яке внесене до ЄРДР 26 грудня 2022 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка, Кропивницький район, Кіровоградська область, громадянина України, РНКОПП: НОМЕР_1 , з вищою освітою, пенсіонера, особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник адвокат ОСОБА_6 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

12 грудня 2022 року близько 07 години 00 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем «HYUNDAI SONATA» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись від центру міста у напрямку до автодороги «Київ-Одеса», поблизу будинку № 46 по проспекту Незалежності в м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.2 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», неправильно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність та бездіяльність, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід, не зменшив швидкість руху та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, не дав дорогу та допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_4 , яка в темпі звичайної ходи переходила проїзну частину дороги, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху вказаного автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу та мала перевагу в русі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримала наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому потиличної кістки, підгострої субдуральної гематоми над лівою півкулею, субдуральних нашарувань крові в правій лобній ділянці, підгострих геморагічних забоїв лівої скроневої частки та правої гемісфери мозочка, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.2, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії вчинені ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , який повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 286 КК України не оспорював та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, просив суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки з ним пов`язане єдине джерело його доходу, адже він займається перевезеннями. У разі якщо його позбавлять права керування транспортними засобами, він не матиме можливості забезпечувати і себе, і свою сім`ю.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: (1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; (2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Відповідно до практики Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова третьої судової палати Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, у справі № 166/1065/18).

Той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, що й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки (постанова першої судової палати Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2021 року, у справі № 520/16394/16-к).

Судом установлено, що ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість, щиро осудив свою поведінку, визнав негативні наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, повністю відшкодував завдані потерпілій збитки. Потерпіла у судовому засіданні будь-яких претензій до нього не мала, зазначила, що шкода їй відшкодована в повному обсязі.

За таких обставин, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлялися.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, якщо в обвинувальному акті прокурором не заявлені обставини, які обтяжують покарання, суд позбавлений можливості їх установлювати на власний розсуд, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отож, судом обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Правилами частини першої статті 5 КК України, визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі ЄУН 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Судом установлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3-х (трьох) до 8-ми (восьми) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3-х (трьох) років або без такого.

Визначаючи розмір та вид покарання ОСОБА_5 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд враховує ступінь його суспільної небезпеки, характер допущених порушень Правил дорожнього руху; відсутність вини з боку потерпілої; наслідки, які настали для потерпілої; поведінку ОСОБА_5 , який допомагав потерпілій у лікуванні, щиро каявся, відшкодував усі завдані збитки.

Суд бере до уваги, що потерпіла просила не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортними засобами, засвідчила, що їй відшкодована, як моральна, так і матеріальна шкода, претензій до обвинуваченого вона не має.

Згідно з досудовою доповіддю, яка складена Фастівським районним відділом № 2 Філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, за результатами дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання/навчання, умов життєдіяльності, відносин у суспільстві, результат оцінки ризику вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення, а також імовірної небезпеки для суспільства, є низьким і свідчить про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства. У разі прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, відділ вважав, за доцільне покласти на ОСОБА_5 додатковий обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , пенсіонер, працює на перевезенні, учасник АТО, особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Отже, за викладених обставин, враховуючи встановлені обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_5 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами можливе, шляхом призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Визначаючись з додатковим покарання, суд врахував, що єдине джерело доходу ОСОБА_5 пов`язане з правом керування транспортними засобами, а також те, що він має інвалідність ІІ групи, внаслідок війни, є учасником АТО, має на утриманні двох малолітніх дітей, тоді як потерпіла просила не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортними засобами, засвідчила, що шкода морального та майнового характеру їй відшкодована.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_5 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, зважаючи на те, що він раніше не судимий, щиро каявся, відшкодував потерпілій завданий збиток, яка просила покарати ОСОБА_5 не суворо, а також враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, зміст досудової доповіді, суд вважає, що він не становить такого рівня суспільної небезпеки, який унеможливлює його звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України.

Отже, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строк на 1 (один) рік та покладенням обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Судом установлено, що постановою про визнання речовим доказом та приєднання його до кримінального провадження від 26 грудня 2022 року, визнано речовим доказом: автомобіль «HYUNDAI SONATA», д.н.з. НОМЕР_2 .

Суд вважає, що згідно з п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, його необхідно залишити власнику ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

Судом установлено, що у ході досудового розслідування здійснені такі витрати на залучення експерта: згідно з довідкою на проведення інженерно-технічної експертизи від 07 березня 2023 року № СЕ-19/111-23/304-ІТ 1510,24 грн; згідно з довідкою на проведення інженерно-технічної експертизи від 21 квітня 2023 року № СЕ-19/111-23/18406-ІТ 1912 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки в порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 , під час іспитового строку, виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з 04 липня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3422,24 грн.

Речові докази: автомобіль «HYUNDAI SONATA», д.н.з. НОМЕР_2 , - залишити власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області