Справа 556/1967/24
Номер провадження 1-кп/556/246/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про призначення справи до судового розгляду та продовження запобіжного заходу

15.07.2024 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Володимирець, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0000379 від 22.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,-

Встановив:

02 липня 2024 року від прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону до Володимирецького районного суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження №0000379 від 22.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, із затвердженим обвинувальним актом.

Ухвалою Володимирецького районного суду РІвненської області від 03 липня 2024 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши прокурора, потерпілу, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Володимирецькому районному суду Рівненської області. Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувачений не заперечує щодо здійснення кримінального провадження суддею одноособово.

Також в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що продовжують зберігатися ризики, передбачені ст.177 КПК України, в тому числі:

- ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду; даний ризик продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку (п.1 ч.1 ст.177 КПК України);

- ризик незаконного впливу на свідків, потерпілу по справі (п.3 ч.1 ст.177 КПК України);

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Потерпіла згідна з думкою прокурора. Просила прийняти цивільний позов про стягненнях ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Обвинувачений ОСОБА_4 і його захисник просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в т.ч. запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Беручи до уваги те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зменшилися та виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою, існує реальна необхідність в порядку, передбаченому ч.3 ст.331 КПК України продовжити запобіжний захід, який обирався обвинуваченому.

За змістом ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам:переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, а саме рішення по справі "Ничепорук та Йонкало проти України" від 21 липня 2011 року, (заява №42310/04), яким встановлено, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

У справі " ОСОБА_7 та інші проти України" (заява №22429/05 від 15.11.2012 року) Єропейський суд з прав людини також зазначив, що запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, рішення "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23 лютого 2012 року, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі «Белевицький проти Росії» від 01 березня 2007 року, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтуваності до конкретної особи ЄСПЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У рішенні Європейського Суду з прав людини ( справа "Мацнеттер проти Австрії" від 10 листопада 1969 року) зазначено, що підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, крім обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, є наявність ризиків, зокрема, вчинення обвинуваченим подальших правопорушень.

При визначенні ризиків має враховуватися особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.

Практика ЄСПЛ визначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії» від 08 лютого 2005 року (заява N 45100/98).

Так, ЄСПЛ в справі «Бекчиєв проти Молдови» від 04 жовтня 2005 року (заява №9190/03), підкреслював, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 судом, як того вимагає закон, перевірено наявність обґрунтованих підстав вважати, що існують ризики, на які вказує прокурор.

Перевіряючи доводи і обставини, на які вказує сторона обвинувачення, та беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах "Едуард Шабалін проти Росії" від 16 жовтня 2014 року та " ОСОБА_8 проти України" від 04 вересня 2015 року про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» від 20 березня 2018 року, автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_4 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

В той же час, враховуючи наявність обґрунтованих та доведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились і продовжують існувати і на даний час, в т.ч.:

- ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду; даний ризик продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Зокрема, у разі застосування до ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, і не буде виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до категорії тяжких злочинів. У разі доведення вини обвинуваченого, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, що свідчить про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім цього, ухвалою Володимирецького районного суду від 05.02.2024 (справа №556/2808/23) в межах розгляду кримінального провадження № 0000219 від 13.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 126 КК України, в якому ОСОБА_4 має статус обвинуваченого, до останнього було застосовано примусовий привід у зв`язку із ухиленням від суду та неодноразовими неявками в судові засідання.

Вказане свідчить не лише про наявність, а й про фактичну реалізацію ризику переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

- ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків по справі, так як вони ще не допитувалися в судовому засіданні.

ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні, які проживають на території однієї територіальної громади, що є підставою шляхом умовлянь та погроз незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни останніми своїх показань, та покращення свого становища. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Даний ризик підтверджується тим, що на розгляді в Володимирецькому районному суді Рівненської області перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000219 по обвинуваченного ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185. ч. 1 ст. 126 КК України та на даний час ОСОБА_4 знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Вказана обставина свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень. Крім цього, ОСОБА_4 постановою Володимирецького районного суду від 08.03.2024 (справа №556/3357/23) визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП тa накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Однак, незважаючи на притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, останній продовжував керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що як наслідок призвело до тяжких наслідків у вигляді загибелі людини.

ОСОБА_4 є суспільно-небезпечною особою, схильний до вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, в тому числі керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння та у разі необрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження вживання алкогольних напоїв, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обгрунтоване та підлягає до задоволення, оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Виходячи із вищезазначених, доведених у ході розгляду клопотання обставин, особу обвинуваченого, а також за наявності ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК Українисуд, на підставі наданих матеріалів кримінального провадження переконується, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, щодо обвинуваченого буде недостатнім для запобігання ризикам, які навів прокурор.

Сукупність цих обставин слідчий суддя вважає достатніми підставами для задоволення клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Як зазначено в п.2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Доводи обвинуваченого та його захисника про можливість обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не спростовують висновків суду.

Окрім того, від потерпілої надійшов цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви, що подана потерпілою відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства і її слід прийняти для розгляду в межах даного кримінального провадження.

З урахуванням вимог ст.ст.61,62 КПК України, у зв`язку з пред`явленням у даному кримінальному провадженні цивільного позову, обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати цивільним відповідачем, а ОСОБА_6 цивільним позивачем.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 , на даний час, утримується в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Відповідно до п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин, а також у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Частиною 2 ст. 336 КПК України передбачено, що суд може ухвалити рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Враховуючи викладені обставини, те що ОСОБА_4 , в даний час перебуває ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», враховуючи неможливість його безпосередньої участі в судовому провадженні, з метою забезпечення участі обвинуваченого в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність проведення судового засідання у режимі відеоконфренції.

Обвинувачений не заперечує відносно проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 177, 183, 202, 315 КПК України, суд-,

П О С Т А Н О В И В:

Призначити кримінальне провадження №0000379 від 22.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володимирецького районного суду (смт. Володимирець вул. Вишнева, 11), в режимі відеокоенференції, на 14 серпня 2024 року о 11 год. 00 хв з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Адміністрації ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» забезпечити явку обвинуваченого ОСОБА_4 у приміщення, де розміщені технічні засоби для здійснення відеоконференції.

Задоволити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця Збройних Сил України, раніше не судимого, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, а саме до 11 год. 00 хв. 13 вересня 2024 року, без визначення розміру застави.

Прийняти цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення до розгляду в кримінальному провадженню №0000379 від 22.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Визнати обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні цивільним відповідачем, потерпілу ОСОБА_6 цивільним позивачем.

Цивільному відповідачу вручити копію цивільного позову.

Розгляд справи проводити суддею одноособово.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілу, захисника обвинуваченого, обвинуваченого.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1