17.05.2024
справа № 642/1023/23
провадження № 1-кп/642/183/24
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді Ленінського районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.

Від захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 надішло клопотання про призначення судово-психологічної експертизи щодо індивідуально-психологічних особливостей особистості обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причин її поведінки та волевиявлення, на які, за її ствердженням, вплинув страх, позбавлення життя, реальне спричинення шкоди здоров`ю, піддання катуванню, психологічному та фізичному знущанню.

Так, сторона захисту просила призначити у справі судово-психологічну експертизу, на вирішення якої поставити такі питання:

A.Які індивідуально-психологічні особливості особистості були притаманні обвинуваченій ОСОБА_7 до 24.02.2022 року?

Б. Які наслідки мають для психологічного здоров`я ОСОБА_7 , спричинення їй страху позбавлення життя, шкоди здоров`ю, катувань, психічних і фізичних знущань, фізичного примусу та погроз?

B.Чи мають ці наслідки причинний зв`язок з її співробітництвом в поліції окупаційної влади м. Ізюм?

Г. Чи є причинний зв`язок між співробітництвом ОСОБА_7 з окупаційною владою РФ в м. Ізюмі та реальною загрозою для її життя та здоров`я в наслідок бойових дій в м. Ізюмі та примусових дій військовослужбовців РФ?

Д. Чи знаходиться у причинному зв`язку вивезення військовослужбовцями РФ ОСОБА_8 з дому без її згоди з примусом на співпрацю з поліцією окупаційної влади?

Є. Чи можливо вважати причиною співпраці ОСОБА_8 з поліцією окупаційної влади застосування до неї катувань, психічних і фізичних знущань, фізичного примусу та погроз, реальної погрози позбавлення життя та спричинення шкоди здоров`ю?

В обґрунтування клопотання сторона захисту посилалась на те, що всебічний, повний судовий розгляд кримінальних справ, спрямований на встановлення об`єктивної істини, яка обов`язково включає в себе аналіз психологічних механізмів поведінки людей, щодо індивідуально-психологічних особливостей особистості обвинуваченої, зокрема, ступеня усвідомленості та причин такої поведінки, які пов`язані зі страхом позбавлення життя чи у спричиненні шкоди здоров`ю під впливом катувань, психічних і фізичних знущань, тобто фізичного примусу та погроз.

Крім того, від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 подано клопотання про допит у якості свідка, враховуючи положення ст.97 КПК України про покази з чужих слів, ОСОБА_9 , як свідка про відомий їй факт зі слів ОСОБА_10 , про утримання в «підвалі народної міліції» м. Ізюма його троюрідної сестри на ім`я ОСОБА_11 .

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника.

Захисник ОСОБА_6 підтримав свої клопотання, в обґрунтування зазначив, що з метою виконання вимог ст. ст. 9, 91, 94 КПК України, просить допитати як свідка у судовому засіданні ОСОБА_9 , показання якої нададуть порозуміння, при яких обставинах його підзахисна отримала фізичні ушкодження, її страх за своє життя і розгубленість. Вважає, що дані покази мають суттєве значення для з`ясування обставини перебування в «підвалі народної міліції» м. Ізюма ОСОБА_8 та їх важливість і вплив на подальшу її долю, розуміння інших відомостей, що були добуті в ході судових засідань, в тому числі відомостей про фізичний та психологічний примус до служби.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотань сторони захисту заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Вказує, що факт 3-х добового утримання обвинуваченої ОСОБА_7 в «приміщенні для злочинців», яке супроводжувалось катуванням, фізичним та психологічним насиллям, а також пострілами з пістолета над вухом обвинуваченої, не підтверджується жодним доказом, окрім показів потерпілої.

Більше того, про факт 3-х добового тримання в «приміщенні для злочинців» та про постріли з пістолета над її вухом, сама обвинувачена не сказала ані слова під час свого безпосереднього допиту в суді, вказану інформацію чомусь не повідомила, хоча вона готувалась до вказаного допиту, про що свідчить той факт, що свої показання вона читала із раніше заготовлених нотатків. Якби ці факти дійсно мали місце та обвинуваченій внаслідок цього було спричинено психічні страждання, остання зазначила б про них в першу чергу. Однак цього не сталось.

Також, не знайшли свого підтвердження факти здійснення фізичного та психологічного тиску на обвинувачену з боку військовослужбовців РФ під час допиту свідків сторони захисту (більшість яких являються близькими особами обвинуваченої). Жоден зі свідків сторони захисту особисто не бачив та не міг підтвердити фактів спричинення тілесних ушкоджень та психічних страждань ОСОБА_7 . Вказані особи лише висували свої припущення.

Одночасно, викликає сумнів довідка лікаря на предмет наявності на тілі обвинуваченої тілесних ушкоджень, так як вказана довідка була долучена стороною захисту лише через рік після затримання ОСОБА_7 та не може сприйматись як доказ, адже відповідно до ст. 242 КПК України встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень може бути встановлено лише відповідним висновком експерта.

Відповідно до п. 6.3 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 р., психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки.

Водночас сторона захисту просить поставити на вирішення експерта ті питання, які не мають юридичного значення та не відповідають положенням вказаної інструкції.

Так, не має значення, які індивідуально-психологічні особливості були притаманні обвинуваченій ОСОБА_7 до 24.02.2022, враховуючи той факт, що згідно обвинувального акту злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України вона вчинила після 24.02.2022.

Всі інші питання не відповідають положенням вищевказаної інструкції та ґрунтуються на припущеннях сторони захисту, які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та показаннями свідків, допитаних під час судового розгляду.

Суд вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотань.

Згідно з ч.1 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Що стосується клопотаннь захисника, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ч. 4 ст. 96 КПК України, свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Виходячи з указаних імперативних норм, керуючись принципом презумпції невинуватості, де за ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та принципом диспозитивності, де за ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, безпідставним суд вважає потребу допиту свідка ОСОБА_9 , що проживає по АДРЕСА_1 . Оскільки її допит пов`язаний з потребою виклику та допиту як свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , щодо умов та мети утримання в «підвалі» ОСОБА_7 , що не виявляється можливим з причини виявлення по ОСОБА_12 його місця мешкання, так як ніхто з рідних не проживає у його квартирі, а щодо ОСОБА_10 , то він не проживає за відомою адресою, так як його будинок знищений вщент.

Не обґрунтованим суд вважає клопотання захисника в частині допиту у якості свідка ОСОБА_9 , про відомий їй факт зі слів ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати: 1) значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; 2) інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані; 3) обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності; 4) переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень; 5) складність спростування пояснень, показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані; 6) співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання; 7) можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

Частиною 6 статті 97 КПК України встановлено, що показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Тобто, доводи на які посилався адвокат в своєму клопотанні на думку колегії суддів не є переконливими для його задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 242, п. 1 ч. 1 ст. 244 КПК України експертиза проводиться, якщо для з`ясування обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Розташування статей 242, 244 КПК України у Главі 20 цього Кодексу свідчить, що залучення експерта є одним з видів слідчих дій.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 223 КПК України підставами для проведення слідчої (розшукової)дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Таким чином, для призначення судом експертизи за клопотанням сторони кримінального провадження повинні бути достатні підстави для її проведення, в тому числі, наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

У частині 2 статті 242 КПК України передбачено перелік обставин, для встановлення яких проведення експертизи є обов`язковим.

На підставі викладеного, зважаючи на не віднесення законодавцем судово-психологічної експертизи до обов`язкових експертиз (ч.2 ст.242 КПК), суд з урахуванням відсутності нормативно-правового акту, що врегульовує питання проведення такої експертизи для цілей кримінального провадження, доходить висновку щодо недоцільності призначення такої експертизи, і залишенням без задоволення клопотання захисника обвинуваченої.

Таким чином, на переконання колегії суддів, стороною захисту не доведено підстав призначення по даному кримінальному провадженню відповідної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 26, 28, 93-95, 242-243, 350, 369-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про виклик та допит свідка відмовити.

У задоволенні клопотання сторони захисту про призначення та проведення судово-психолочної експертизи відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_13

ОСОБА_3