Справа № 358/567/24 Провадження № 1-кп/358/232/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000614 від 22.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мисайлівка, Обухівського району Київської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, військовозобов`язаного, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше не судимого у порядку ст.89 КК України, номер картки платника податків - НОМЕР_1 , без засобів зв`язку,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, оголошеного указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 23.08.2022, №757/2022 від 16.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451 від 26.07.2023, №734 від 06.11.2023№ та 49 від 05.02.2024) 10.02.2024 близько 17.00 год знаходився у салоні транспортного засобу марки «ЗАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 на задньому сидінні разом із власником ОСОБА_5 з дозволу останнього, який перебував за кермом автомобіля неподалік від господарства

АДРЕСА_1 , де сиділи і слухали музику.

Перебуваючи всередині транспортного засобу марки «ЗАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 неподалік від господарства АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note 7», власником якого являється ОСОБА_5 та який лежав на задньому сидінні.

10.02.2024 близько 17.05 год ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, користуючись неуважністю власника та сторонніх осіб, перебуваючи у салоні транспортного засобу марки «ЗАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 неподалік від господарства АДРЕСА_1 шляхом вільного доступу, під час дії

воєнного стану, таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note7», власником якого являється ОСОБА_5 із заднього сидіння вищевказаного автомобіля, який заховав у кишеню своїх брюків.

В подальшому, ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця місце вчинення кримінального правопорушення залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта, складеного за результатами проведення судово - товарознавчої експертизи завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 3253 гривні.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив суду, що вчинив його за обставин, викладених в обвинувальному акті. Не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, дати, часу, місця вчинення злочинної діяльності, майна, яке викрав, правової кваліфікації своїх діянь. Вказав, що він 10.02.2024 близько 17.00 год. перебував у салоні автомобіля потерпілого ОСОБА_5 неподалік від будинку АДРЕСА_3 , де на задньому сидінні помітив мобільний телефон, власником якого є ОСОБА_5 . Він взяв цей телефон та поклав його до кишені своїх брюк та із ним пішов. Після цього телефоном розпорядився на власний розсуд. Зазначив, що усвідомив значення своїх дій, у скоєному щиро кається та в подальшому не допустить протиправної поведінки. Посилаючись на викладене, просив суворо його не карати.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ними змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився. Надала суду заяву про проведення розгляду кримінального провадження без його участі. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого немає.

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, речових доказів у кримінальному провадженні та процесуальних витрат.

Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію сторін кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, показів обвинуваченого, суд вважає, що подія вищеописаного кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані: як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Така позиція суду ґрунтується на фактичних обставинах справи та не спростована іншими доказами у справі, тому і покладена в основу обвинувального вироку.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 17 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, розглядаючи питання призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, Європейський суд з прав людини вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченого суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не працює, не одружений, за даними наявної документації на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога - не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не є депутатом, не є особою з інвалідністю, відсутністю претензій морального та матеріального характеру, що підтверджується заявою потерпілого ОСОБА_5 від 02.04.2024.

Суд також враховує висновок уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якого ризик вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо без позбавлення волі.

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєння кримінального правопорушення, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд враховує, що ним вчинено тяжкий злочин, за який санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років.

Крім того, суд враховує, що на досудовому слідстві ОСОБА_4 добровільно відшкодував заподіяну шкоду, щиро покаявся у вчиненому, а тому його виправлення можливо без відбування призначеного покарання в умовах здійснення контролю за його поведінкою. Такі висновки суду не суперечать висновкам органу пробації, які містяться в матеріалах справи.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, відшкодування завданого збитку, характеристику обвинуваченого, його вік та відношення до скоєного, відсутність будь-яких тяжких наслідків, на думку суду до обвинуваченого можливо застосувати звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на один рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Суд також вважає, що необхідно скасувати арешт майна, який був накладений згідно ухвали слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 26.03.2024 на речові докази по справі на підставі частини четвертої статті 174 КПК України для вирішення питання речових доказів на умовах, та в порядку, який передбачено статтею 100 КПК України

Долю речових доказів у справі необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не обирався. Клопотань про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялося, тому суд не вбачає підстав для його обрання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 31, 100, 124, 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , в період випробувального строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не застосовувати.

Скасувати арешт майна, який був накладений згідно ухвали слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року на речові докази по справі, на підставі частини четвертої статті 174 КПК України для вирішення питання речових доказів на умовах, та в порядку, який передбачено статтею 100 КПК України

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Redmi Nota-7» ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який поміщено до спеціального пакету № SUD2027046 та переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області повернути за належністю потерпілому ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь судового експерта ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_5 , на розрахунковий рахунок: НОМЕР_6 ) судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №1725/24 від 26.03.2024 на загальну суму 260 (двісті шістдесят) грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Богуславський районний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1