Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2512/23
Провадження № 1-кп/945/420/24
ВИРОК

Іменем України

21 травня 2024 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження №0000463, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривий Ріг Саксаганського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, з неповною вищою освітою, заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що 30.12.2022 року близько 13 години 40 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування та судового слідства встановити не виявилося можливим, водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «Nissan Navara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась у світлий час доби, по сухій, асфальтованій дорозі автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», зі сторони м.Одеса в напрямку с.Половинки Миколаївського району Миколаївської області.

Під час руху в обраному напрямку, водій ОСОБА_5 грубо порушила вимоги пунктів 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), а саме: рухаючись у вище вказаному напрямку, проявила особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язана була постійно її контролювати та мала таку можливість, а також особливості вантажу, що перевозить і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, через що не впоралася з керуванням та виїхала за межі проїжджої частини дороги з подальшим контактуванням транспортного засобу з нерухомою перешкодою у вигляді дерева.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Nissan Navara» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, компресійного перелому тіл 4-5 грудних хребців, перелому 1-2 ребер справа, перелому 1-го ребра зліва, які ускладнились правобічним гемопневмотораксом, саден обличчя та тулубу, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні визнала у повному обсязі, щиро каялася і дала показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася. При цьому, разом із обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України подано заяву законного представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про розгляд справи без їх участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_5 - не мають. З приводу розгляду вказаного кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України не заперечують; з наслідками такого розгляду ознайомлені.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Протиправні дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України - тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В ході розгляду справи судом встановлено, що обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченій покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинила необережний злочин вперше, раніше не судима, не заперечувала факт участі у дорожньо-транспортній пригоді, визнала свою вину та щиро каялась.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд враховує її вік, а також те, що вона заміжня та має на на утриманні двох малолітніх дітей; офіційно непрацевлаштована.

ОСОБА_5 вчинила необережний злочин, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів призначення їй основного покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою вона обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, та її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України і застосувати положення ст.76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_5 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченої, що спричинило тяжкі наслідки, а також те, що обвинувачена вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнала, щиро каялась, жодних матеріальних та моральних претензій у потерпілої та її законного представника до обвинуваченої немає та приходить до висновку про відсутність необхідності призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речовим доказом у даному кримінальному провадженні є автомобіль марки «Nissan Navara» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний речовий доказ передано на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_9 . Питання щодо речового доказу слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на: проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/115-23/12665-IT від 26.09.2023 року у розмірі 1912 грн 00 коп; проведення судової автотехнічної експертизи дослідження технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/115-23/12660-IT від 27.09.2023 року у розмірі 2868 грн 00 коп; проведення судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму і обставин розвитку ДТП №23-4934 від 27.09.2023 року у розмірі 1911 грн 84 коп. Вказані витрати в судовому засіданні документально підтверджені та підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_5 .

У вказаному кримінальному провадженні відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувався. До набрання вироком законної сили суд вважає за можливе не обирати ОСОБА_5 запобіжний захід.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи експертизи № СЕ-19/115-23/12665-IT від 26.09.2023 року у розмірі 1912 грн 00 коп; проведення судової автотехнічної експертизи дослідження технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/115-23/12660-IT від 27.09.2023 року у розмірі 2868 грн 00 коп; проведення судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму і обставин розвитку ДТП №23-4934 від 27.09.2023 року у розмірі 1911 грн 84 коп, а всього 6691 (шість тисяч шістсот девяносто одна) гривень 84 копійки.

Речовий доказ автомобіль марки «Nissan Navara» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_9 - повернути власнику ОСОБА_11 (РНКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ).

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

21.05.2024