ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26443/23

Провадження № 11-кп/4820/403/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

законного представника потерпілої ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Хмельницького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Латківці, Борщівського району, Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого водієм ФОП ОСОБА_11 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік , з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік; за ч.1 ст.75 КК України звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України; стягнуто з ОСОБА_7 на користь неповнолітньої ОСОБА_12 моральну шкоду у сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, 02 грудня 2022 року, близько 18 год 53 хв., водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВMW 560L», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у лівій смузі руху проїзної частини Вінницького шосе зі сторони вулиці Трудової в напрямку до вулиці Профспілкової у місті Хмельницький, в порушення вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил дорожнього руху), діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити. проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований на проїзній частині Вінницького шосе навпроти будинку АДРЕСА_2 , не зменшив швидкості та не зупинив керований ним транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого створив небезпеку та здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля «ВMW 560L», д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода Сабій 3.І, яка в момент наїзду перетинала проїзну частину Вінницького шосе, міста Хмельницький по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді «політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани м`яких тканин потиличної ділянки голови закритого перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням уламків, підшкірної гематоми правої ключичної ділянки, закритого перелому лобових кісток тазу із припустимим зміщенням, пошкодження лобового симфізу, закритого перелому між виросткового підвищення та латерального виростка правої велико-гомілкової кістки без зміщення уламків, закритого перелому середньої третини правої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, посттеморагічної анемії» які по своєму характеру, в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Своїми діями ОСОБА_7 , порушив вимоги п. 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001року зміст якого полягає у наступному:

-п.18.1. Водій транспортного засобу що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Вищевказане порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 .

Тобто, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У апеляційній скарзі захисник прохає змінити вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 р. в частині вирішення цивільного позову законного представника потерпілої ОСОБА_10 , та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди в розмірі 70000 грн. Зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На думку апелянта, суд першої інстанції, при вирішенні цивільного позову потерпілої, не дотримався положень цивільного законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, зокрема його рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що виходячи з фактичних обставин даної справи (зокрема те, що дане правопорушення було вчинене обвинуваченим з необережності) та беручи до уваги подальшу поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі надання ним допомоги потерпілій після ДТП, часткове відшкодування ним завданої моральної шкоди (у сумі 30000 грн.), вважає вказаний у вироку суду розмір відшкодування моральної шкоди (170000 грн.) явно необґрунтованим і несправедливим. Крім того, звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має визначатися з обов`язковим врахуванням того, що цивільний позивач має право вимагати відшкодування моральної шкоди не лише від ОСОБА_7 , а й із Страховика (або МТСБУ). Таким чином, враховуючи часткове відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_7 в розмірі 30000 гривень, та можливості потерпілої сторони звернутися до страховика чи МТСБУ за відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, апелянт вважає за можливе просити суд апеляційної інстанції стягнути з ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди в розмірі, що не перевищує 70000 гривень.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, представника потерпілого ОСОБА_8 , законного представника потерпілої ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_10 , які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Винуватість ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій апелянтом не оскаржуються.

Апеляційні доводи захисника, що суд першої інстанції, при вирішенні цивільного позову потерпілої, не дотримався положень цивільного законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, зокрема його рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо розумності, виваженості та справедливості - є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що пред`явлений у даному кримінальному провадженні цивільний позов до ОСОБА_7 вирішений судом першої інстанції за правилами, встановленими в Главі 9 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав такого рішення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 200000 гривень. Вимог про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди до страхової компанії представник потерпілої не заявляла.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої, суд першої інстанції належним чином врахував весь комплекс моральних страждань, які були спричинені потерпілій внаслідок винних дій ОСОБА_7 . Зокрема, суд першої інстанції врахував характер, тривалість та глибину заподіяних їм моральних та фізичних страждань, оскільки в момент отримання тілесних ушкоджень неповнолітня потерпіла перенесла значний фізичний біль, внаслідок отриманих в результаті вчинення злочину тілесних ушкоджень фактично втративши можливість вільно рухатися та пересуватися, що супроводжувалося втратою свідомості, страху за своє здоров`я, негативного переживання, важкістю виконання повсякденних обов`язків, як наслідок відірваністю від активного соціального життя, емоційною напругою, побоюванням щодо майбутнього стану свого здоров`я, тривалістю лікування. Суд першої інстанції також врахував конкретні обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та вважав, що з обвинуваченого підлягає стягненню на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої її злочином моральної шкоди: на користь ОСОБА_10 170000 грн., з чим погоджується колегія суддів.

Щодо доводів апелянта що розмір відшкодування моральної шкоди має визначатися з обов`язковим врахуванням того, що цивільний позивач має право вимагати відшкодування моральної шкоди не лише від ОСОБА_7 , а й із Страховика (або МТСБУ), колегія суддів зазначає наступне.

Слідуючи позиціям, викладеним у постановах ВП ВС у справах № 465/4621/16-к від 19 червня 2019 року та № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заподіювач шкоди, чия відповідальність належно застрахована, несе відповідальність щодо відшкодування шкоди в межах і в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Зокрема, крім указаних вище позицій, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17; провадження № 14-95цс20) вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 указаного вище закону.

Слідуючи вказаним позиціям колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежується розмір виплати моральної шкоди страховиком п`ятьма відсотками від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що нерозривно пов`язує питання визначення ліміту відповідальності страховика за відшкодування моральної шкоди з належним визначенням суми відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, адже саме з цієї суми вираховуються указаний вище п`ятивідсотковий ліміт.

Вказане відповідає й практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду щодо таких правовідносин (постанова колегії суддів КЦС ВС від 03 серпня 2023 року у справі № 759/1587/21, провадження № 61-5444св23).

Вказаний правовий висновок не спростовує висновків суду щодо стягнення моральної шкоди у визначеному розмірі з винуватця ДТП.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, відповідає вимогам закону, підстав для скасування або зміни вказаного вироку колегія суддів не вбачає, а тому вважає за необхідне залишити вказаний вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді