ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 до 19 липня 2024 року з визначенням застави у розмірі 60 460 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що встановленим є наявність ризику того, що обвинувачений може уникнути суду, так як останній обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі, і ця обставина є суттєвою, так як може спонукати до уникнення від правосуддя. Цей ризик підтвердився і поведінкою обвинуваченого, який не з`являвся у судові засідання, змінивши місце свого проживання.

Зазначає, що вирішуючи питання про доцільність продовження найсуворішого запобіжного заходу врахується наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, те що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також враховано: вік та стан здоров`я обвинуваченого, який не є поганим чи таким, що створює додаткові незручності при застосуванні найсуворішого запобіжного заходу; його соціальні зв`язки, які відсутні; те що він не працює, не має постійного місця проживання, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини та наслідки злочину описані в обвинувальному акті, його попередня поведінка під час судового розгляду, яка свідчить про схильність до уникнення суду, що свідчить про те, що суспільна небезпека, в даному випадку, превалює над правом на свободу обвинуваченого, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення встановленого судом ризику.

Вказує, що враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 можливим є визначити заставу в розмірі 60 460 гривень

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на більш мякий, не повязаний з тримання під вартою.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що жодний ризик не обґрунтований та не доведений. Продовживши ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід, судом не зясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш мяких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суддя при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Правильними є висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений може уникнути суду, так як останній обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі, і ця обставина є суттєвою, так як може спонукати до уникнення від правосуддя. Цей ризик підтвердився і поведінкою обвинуваченого, який не з`являвся у судові засідання, змінивши місце свого проживання.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаного ризику у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 від вартою, колегія суддів враховує, що останній обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній схильний до протиправної поведінки та порушення закону.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що свідчить про відсутність соціально стримуючих факторів у запобіганні реалізації встановленого ризику.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою судді, вважає, що встановлений щодо цього обвинуваченого ризик з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу, є виключно вагомим та не може бути усунутийу менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

З урахуванням наявності вищенаведеного апеляційний суд погоджується з висновком судді про можливість визначення застави у розмірі 60 460 гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 обовязків, передбачених КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу судді - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4