В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2024 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши кримінальні провадження № 0002028 від 28 серпня 2020 року та № 0000899 від 12 листопада 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, українцю, уродженцю м.Львова, одруженому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, є фізичною особою-підприємцем,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

28.08.2020 в період часу з 10:16год. до 10:17год. ОСОБА_7 , перебуваючи на сходовій клітці під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, під час суперечки зі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , наніс потерпілій ОСОБА_9 два удари металевою трубою по голові, внаслідок яких вона впала на сходову клітку, чим заподіяв потерпілій, згідно висновку судово-медичного експерта, синці в підщелеповій ділянці зліва, на шиї, на руках та ногах, на спині, на грудях та правій сідниці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю рани та синця на голові, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.08.2020 в період часу з 10:16год. до 10:17 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на сходовій клітці під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, під час суперечки із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , наніс потерпілій ОСОБА_5 не менше двох ударів ногами по тулубу, а також три удари металевою трубою по голові, внаслідок яких вона впала на сходову клітку, чим заподіяв потерпілій, згідно з висновком судово-медичного експерта, рани в лівій тім`яній та потиличній ділянці, синці в ділянці підборіддя, на шиї, на лівому плечі та підборідді, на лівій бічній поверхні тулуба, на правому плечі, на лівій половині грудної клітки, на животі, на стегнах та гомілках, садно в проекції лівого плечового суглоба, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також забійні вогнища правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу, пневмоцефалію, правобічну субдуральну гематому, злам піраміди скроневої кістки, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Крім цього, 28.08.2020 приблизно о 10:17год. ОСОБА_7 , перебуваючи на сходовій клітці під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, під час вказаної вище суперечки, наніс ОСОБА_4 металевою трубою один удар по лівому плечі, один удар по лівому передпліччі, та два удари по голові, внаслідок яких він впав на сходову клітку, чим заподіяв потерпілому, згідно з висновком судово-медичного експерта, рани в правій та лівій скронево-тім`яній ділянці, синці в ділянці лівого передпліччя, ліктьового суглобу та лівої половини грудної клітки, на животі та поперековій ділянці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також травматичний субдуральний крововилив, забій головного мозку, злами скроневих кісток, злам піраміди скроневої кістки, травматичний субарахноїдальний крововилив, злам кісток склепіння черепа з переходом на основу, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст.121 КК України не визнав та відмовився давати показання. Під час судових дебатів зазначив, що потерпілі його обмовляють, оскільки між ними існують тривалі неприязнені сусідські відносини. На його думку, жодного належного доказу його винуватості прокурором надано не було. Під час останнього слова зауважив, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, прокурором допущена неповнота досудового розслідування.

Незважаючи на процесуальну позицію ОСОБА_7 , його вина у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

При цьому, в ході судового провадження судом було створено необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що усі докази були досліджені судом безпосередньо в присутності учасників процесу, а кожен з учасників процесу мав можливість скористатись правом на подачу доказів суду, висловитись щодо допустимості та належності кожного доказу окремо та заявити відповідні клопотання суду. Крім того, жоден з учасників процесу не висловив заперечень проти завершення дослідження обставин справи, перед оголошенням завершення такого.

Безпосередньо дослідивши нижченаведені докази подані під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, оцінюючи їх у сукупності, з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши потерпілих, свідків, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні дій, наведених у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, повністю та об`єктивно підтверджується наступними дослідженими по справі доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні пояснив що між його сім*єю та родиною обвинуваченого ОСОБА_7 наявні недоброзичливі сусідські стосунки з 2006 року.

Повертаючись додому 28 серпня 2020 року, близько 10 години, він побачив обвинуваченого біля будинку і вирішив почекати, поки ОСОБА_7 зайде до себе додому, щоб з ним не зустрічатися у під*їзді і уникнути конфлікту. Повідомив, що вони спеціально встановили у себе відеоспостереження за під*їздом, так як не виключали нападів з боку обвинуваченого. При цьому, він зателефонував дружині і попередив її, що планує заходити до квартири.

Приблизно через 15 хвилин, він став підніматися на другий поверх. В цей момент обвинувачений, який перебував у під*їзді, хотів вдарити його металевою трубою, але промахнувся, попав в стіну і повернувся до своєї квартири.

Потерпілий почув крик дружини і побачив як вона лежить на підлозі на сходовій клітці. Він допоміг дружині встати, а вона повідомила, що в момент, коли вона спускалася з 4 поверху йому назустріч, ОСОБА_7 вибіг з квартири та вдарив її ногою в спину, від чого вона впала.

Вони разом почали підніматися до своєї квартири на 4-ому поверсі. На 3-ому поверсі знов вибіг обвинувачений ОСОБА_7 та мовчки наніс удар металевою трубою по голові дружині.

Потерпілий намагався її захистити і почав наближатись до обвинуваченого, але останній повернувся до своєї квартири, сховався та зачинив двері. Потерпілий почав стукати у двері до нього, щоб з*ясувати причину даного конфлікту.

В цей момент ОСОБА_7 вийшов зі своєї квартири та мовчки наніс один удар металевою трубою в ліву частину голови потерпілого, внаслідок чого він впав та втратив свідомість. Про подальші дії обвинуваченого він дізнався з відеозапису, який був знятий на камеру в під*їзді. Так, потерпілий з*ясував, що обвинувачений наніс йому ще приблизно 3-4 удари трубою, потім ще один удар трубою дружині по голові, від якого вона присіла. До них на допомогу спустилася їх донька ОСОБА_9 з собакою. Обвинувачений наніс і їй удари металевою трубою по голові, після чого закрився у своїй квартирі. Дружина підійшла до потерпілого, допомогла встати і вони пішли додому. Донька викликала поліцію та «швидку допомогу», яка їх госпіталізувала і вони тривалий час перебували на лікуванні;

- показаннями під час допитів потерпілої ОСОБА_5 , яка повідомила що 28 серпня 2020 року, вона у власній квартирі очікувала чоловіка ОСОБА_4 , який повинен був повернутись додому. Близько 10 год 15 хв, він зателефонував їй та повідомив, що біля входу в браму стоїть ОСОБА_7 , а відтак, він не хоче разом з ним заходити в під*їзд, оскільки раніше між ними вже були сусідські конфлікти.

ОСОБА_5 почала слідкувати у системі відеоспостереження за обстановкою в під*їзді та помітила, що ОСОБА_7 зайшов у двері об *єднаної квартири АДРЕСА_3 . Через декілька секунд він вибіг з цих дверей і вона почула звук удару металевої труби. Після цього, ОСОБА_7 знов зайшов у двері власної квартири. Вона прийняла рішення вийти назустріч чоловіку. Коли потерпіла проходила повз квартиру де проживає ОСОБА_7 , він знову вибіг та ззаду завдав їй одного удару ногою в область поясниці, від якого вона пробігла по сходах та впала. Коли до неї підійшов обвинувачений, вона з метою захисту бризнула з газового балончика йому в обличчя.

До неї підійшов чоловік, допоміг їй встати і вони разом почали підніматись по сходах. Однак, проходячи повз квартиру ОСОБА_7 , обвинувачений знову вибіг та вдарив металевою трубою один раз її по голові, а потім приблизно 4-5 ударів по голові потерпілого ОСОБА_4 . Після цього, він наніс і їй ще близько 3 ударів в голову вказаною металевою трубою.

Від ударів по голові її чоловік ОСОБА_4 втратив свідомість. Згодом до них вибігла донька ОСОБА_9 з собакою. Обвинувачений ОСОБА_7 завдав останній удари металевою трубою по голові, після чого повернувся у свою квартиру.

Потерпіла ОСОБА_9 , викликала поліцію та швидку медичну допомогу, яка їх госпіталізувала за станом здоров*я. Вказала, що неприязні стосунки між ними та ОСОБА_7 існують тривалий час;

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила, що потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є її батьками і вони проживають всі разом. Неприязні відносини з сім*єю ОСОБА_10 у них тривають вже протягом 16 років. Повідомила, що з боку ОСОБА_7 на їх сім*ю здійснюється постійний тиск з метою заволодіння їх квартирою.

28 серпня 2020 року, біля входу у під*їзд, ОСОБА_4 побачив обвинуваченого ОСОБА_7 , який також заходив до спільного під*їзду. Тоді ОСОБА_4 вирішив почекати, поки обвинувачений зайде до своєї квартири, а також подзвонив дружині ОСОБА_5 , щоб попередити, що він буде підніматися додому. Після цього, ОСОБА_5 , а також ОСОБА_9 , підійшли до системи відеонагляду для того, щоб слідкувати за ситуацією в під*їзді.

Так, вони побачили, що ОСОБА_7 піднявся на третій поверх та зайшов у спільні двері квартир 7-7А. Однак, приблизно через 1 хвилину, він вибіг з металевою трубою довжиною близько 1 метр. ОСОБА_5 зателефонувала ОСОБА_4 , щоб попередити про цю обставину. Невдовзі ОСОБА_9 та ОСОБА_5 почули звуки від двох ударів металевою трубою по невідомому предмету. ОСОБА_5 вийшла до під*їзду та побігла вниз по сходах для того, щоб допомогти чоловіку.

Коли вона пробігала повз двері квартири ОСОБА_7 , то стукнула по них кулаком і крикнула:«Що ти робиш?». Зі слів матері, після цього, ОСОБА_7 вийшов зі своєї квартири та почав руками і ногами штовхати її, від чого вона впала. В цей момент ОСОБА_9 вже виходила з своєї квартири в під*їзд з собакою, щоб допомогти батькам.

Її батько ОСОБА_4 почув крик та пішов допомагати матері. Вони піднімались по сходах, повз двері квартири ОСОБА_7 . Останній вийшов та завдав одного удару металевою трубою по голові матері, після чого забіг до своєї квартири. Коли батько дістав з пакету качалку для розмішування тіста та вдарив нею по дверях, ОСОБА_7 ще раз вибіг та завдав 3-4 удари по голові і тулубу батьку, від чого той впав на підлогу. Згодом ОСОБА_7 наніс ще 3-4 удари по голові і тулубу ОСОБА_9 . В подальшому, обвинувачений забіг назад до своєї квартири, а потерпіла ОСОБА_9 піднялась на 4 поверх до себе додому, викликала швидку медичну допомогу та поліцію. Потім вона спустилась на 3 поверх, щоб разом з матір`ю підняти та занести батька, який був без свідомості. Повідомила, що вона лікувалась вдома, оскільки їй необхідно було здійснювати догляд за малолітньою дитиною, а батьки перебували на стаціонарному лікуванні внаслідок їх побиття обвинуваченим ОСОБА_7 ;

- даними, що містяться в протоколах прийняття заяв про кримінальне правопорушення від 28 серпня 2020 року, з якого вбачається що ОСОБА_9 , ОСОБА_5 заявили про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 їм та ОСОБА_4 (т.2 а.с.66,70);

- даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 28 серпня 2020 року, з фототаблицею, згідно з яким вбачається, що у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на першому поверсі розташовані квартири АДРЕСА_4 ; на другому поверсі № 4,4а,5; на третьому поверсі № 6,6а,7; на четвертому поверсі №8,8а,9. Між першим та другим поверхом на сходовій клітині (сходинках)виявлено дрібні краплі речовини бурого кольору; між другим та третім поверхом виявлено краплі речовини бурого кольору; на 3 поверсі виявлено згустки речовини бурого кольору; на 4 поверсі на підлозі виявлено краплі речовини бурого кольору. Також, на другому поверсі виявлено та вилучено порошкоподібну речовину сірого кольору невідомого походження. Між третім та четвертим поверхами, вдовж усієї сходової клітки наявні краплі речовини бурого кольору. На підлозі на четвертому поверсі також наявні краплі бурого кольору. В ході огляду вилучено 7 змивів РБК на марлевому тампоні(т.2 а.с.72-83);

- даними, що містяться в протоколі обшуку від 28.08.2020 року, відповідно до якого в ході обшуку у квартирі , що за адресою АДРЕСА_2 виявлено та вилучено: портфель сіро-зеленого кольору, змиви речовини бурого кольору на марлевому тампоні, металеву трубу, футболку блідо-рожевого кольору, шорти синього кольору із червоно-жовтими вставками, рушник зі слідами речовини бурого кольору, фрагменти полотна білого кольору із слідами речовини бурого кольору, нижню широку частину швабри голубого кольору, чоловічі та жіночі кеди темного кольору та кепку білого кольору(т.2 а.с.86-91);

- даними, що містяться в протоколі огляду відеозапису від 28.08.2020 року(з фототаблицями), відповідно до якого встановлено, що запис здійснювався із камери відео спостереження, що розташована між третім та четвертим поверхом будинку АДРЕСА_2 , яка зафіксувала як чоловік одягнутий у кепку, футболку, шорти, взуття темного кольору із білими шнурівками, із рюкзаком на спині, 28.08.2020, приблизно о 10:14 год., заходить у двері спільного користування квартир АДРЕСА_3 , за вище вказаною адресою, потім, виходить із вищевказаної квартири із палицею у руках та прямую униз по сходах; о 10:16 год. піднімається уверх по сходах та заходить назад у двері спільного користування квартир 7 та 7а; одразу ж після чого, із четвертого поверху на третій поверх спускається жінка, схожа на ОСОБА_5 , підходить до дверей спільного користування квартир АДРЕСА_3 та б`є по них рукою; із квартири виходить чоловік, схожий на ОСОБА_7 , та наносить останній декілька ударів ногами та руками, після чого, заходить назад у двері спільного користування квартир АДРЕСА_3 , та вийшовши із спільного коридору вищевказаних квартир, наносить удар палицею по голові ОСОБА_5 , від чого остання падає на землю, а ОСОБА_7 закриває за собою двері спільного користування квартир 7 та 7а із середини; до дверей підходить ОСОБА_4 та декілька разів стукає палкою, що була у останнього у руках; із спільного коридору квартир 7 та 7а виходить ОСОБА_7 , із палицею у руках, та наносить удар палицею у область голови ОСОБА_4 ; наносить удар палицею у область голови ОСОБА_5 ; наносить удар палицею у область голови ОСОБА_11 , від чого остання падає. ОСОБА_7 наносить їй ще один удар палицею у область голови; після чого, ОСОБА_7 наносить палицею три удари у область голови ОСОБА_4 , від чого останній падає на землю; ОСОБА_7 наносить палицею один удар ОСОБА_4 у область голови, від чого останній б`ється головою об поверхню сходового майданчику. В подальшому, ОСОБА_7 повернувся до спільного коридору квартир АДРЕСА_3 та зачинив за собою двері. ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_11 направились уверх по сходовій клітці до квартири, в якій проживають.

Вказаний відеозапис також був досліджений в судовому засіданні, та встановлено що його зміст відповідає даним, що містяться в протоколі огляду(т.2 а.с.106-112);

- даними, що містяться в протоколі огляду предметів, вилучених 28 серпня 2020 року(з фототаблицями) в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_5 від 29 серпня 2020 року, а саме в картонній коробці, опечатаній білими бирками із відтиском печатки знаходились футболка типу «поло» блідо-рожевого кольору, шорти синього кольору та кепка білого кольору(т.2 а.с. 113-119);

- даними, що містяться у протоколі додаткового огляду відеозапису від 31 серпня 2020 року(з фото таблицями), на якому зафіксовано, як чоловік, встановлений як ОСОБА_12 , що являється батьком ОСОБА_7 , одягнутий у футболку, штани та тапки, 28.08.2020 року, о 10:28 год., виходить із дверей спільного користування квартир АДРЕСА_3 , за вищевказаною адресою, із шваброю у руках на сходову клітку та починає витирати невідому речовину, що знаходиться на поверхні сходової клітки, після чого, закриває двері спільного користування квартир 7 та 7а, потім, о 10:30 год., знову виходить із дверей спільного користування квартир 7 та 7а на сходову клітку, та починає витирати невідому речовину зі сходинок, в подальшому, о 10:33 год., жінка, встановлена як ОСОБА_13 , що являється дружиною ОСОБА_7 , відкриває двері спільного користування квартир 7 та 7а та, фрагментом полотна (шматою), починає витирати невідому речовину на поверхні сходової клітки, під вищевказаними дверима, після чого, закриває двері спільного користування квартир АДРЕСА_3 , після чого, о 10:34 год., двері спільного користування квартир 7 та 7 відкриваються та з яких видно, як невстановлена особа виливає із миски невідому рідину на поверхню сходової клітки, що навпроти вищевказаних квартир 7 та 7а (т.2 а.с.123-125);

- даними, що містяться у висновку експерта №6389 від 07.10.2020 року за результатами проведення криміналістичної експертизи відеозвукозапису, відповідно до якого показники файлової системи файлу "recfile_-00-105959- 00001300.264", що міститься на жорсткому магнітному диску "WD" WD6400AACS s/n: НОМЕР_1 відповідають оригінальним. На досліджуваному відеозаписі, що міститься в файлі "recfile_- 00-1300.264" ознак монтажу не виявлено. Файл "recfile_-00-1300.264", що міститься на жорсткому магнітному диску «WD» WD6400AACS s/n: НОМЕР_1 та файл "0000-5959-гесfile_-0-1300.тр4", що міститься на оптичному DVD-R диску "RiDATA" за своїми технічними параметрами і вмістом є ідентичні(т.2 а.с.166-167);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1233/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_4 відноситься до групи В з ізогельмаглютинінами анти-А, за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с. 171-172);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1232/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_5 відноситься до групи О з ізогельмаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с.188-189);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1231/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогельмаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с.193-194);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1230/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогельмаглютинінами анти-А за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с.198-199);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1236/2020-ім, відповідно до якого(т.2 а.с.201-204)кров гр-на ОСОБА_7 , 1973 р.н відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров гр-ки ОСОБА_9 , 1981р.н. відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр-ки ОСОБА_5 , 1957 р.н. відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров гр-на ОСОБА_4 , 1952р.н. відноситься до гурпи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У слідах, на 7-ми марлевих тампонах зі змивами з різних частин сходової площадки (об`єкти №1, 2, 3,4, 5, 6, 7) та аркуші паперу (об`єкт №8) - вилучених з місця події - виявлено кров людини і антигени В і Н, що не виключає можливість походження виявленої крові від будь-якої особи з групою крові В з ізогемагютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, в тому числі від гр. ОСОБА_4 та гр-ки ОСОБА_9 ;

- даними, що містяться у висновку експерта № 1235/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_7 , 1973р.н. відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А. анти-В за ізосерологічною системою АВО; кров гр-ки ОСОБА_9 ,1981р.н. відноситься до групи В з ізогемаглютинінами анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО; кров гр-ки ОСОБА_5 , 1957р,н. відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти А, анти-В за ізосерологічною системою АВО.; кров гр-на ОСОБА_4 1952р.н. відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Крім того, у вказаному висновку зазначено, що у слідах на фрагменті тканини (полотна)вилученому під час обшуку по АДРЕСА_1 -виявлено кров людини із антигени В і Н. що не виключає можливість походження виявленої крові від будь-якої особи з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, в тому числі від гр. ОСОБА_4 та гр-ки ОСОБА_9 . У слідах на рушнику та нижній частині швабри, вилучених під час обшуку - крові не виявлено(т.2 а.с.206-209);

- даними, що містяться в довідках, наданих КНП Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова, відповідно до яких:

1. ОСОБА_4 , 1952 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 28.08.2020 року з діагнозом: «ВЧМТ. Забій головного мозку. Травматичний САК, Лінійний перелом правої скроневої кістки із переходом на основу. Забійна рана скроневої ділянки зліва».

2. ОСОБА_5 , 1957 року народження, знаходилась на лікуванні з 28.08.2020 року з діагнозом: «ВЧМТ. Забій головного мозку. Мала субдуральна гемотома справа. Перелом основи черепа справа. Забійні рани потилочної ділянки зліва / тім*яної ділянки справа.

3. ОСОБА_9 1981 р.н. перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні 28.08.2020 року з діагнозом: «Струс головного мозку»(т.2 а.с.120-123);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1239 від 31 серпня 2020 року, відповідно до якого при обстеженні ОСОБА_9 лікарями КНП КЛШМД м. Львова І 28.08.2020 року було встановлено діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійне рана тім`яної ділянки», з приводу чого вона лікується амбулаторно. Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлено: рану на волосяній частині голови, синці на голові, в підщелеповій ділянці зліва, на шиї, на руках те ногах, на спині, на грудях, на правій сідниці, які утворились від дії тупого предмета: видовженою поверхнею, могли виникнути від ударів металевою трубою 28 серпня 2020 року. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку : наявністю рани та синця на голові відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Синці відносяться до легкого ступеня тяжкості. Кількість тілесних ушкоджень, характер їх, розташування на різню анатомічних ділянках та поверхнях тіла не дають підстави стверджувати пре можливість їх виникнення у гр-ки ОСОБА_9 внаслідок одноразового падіння її на площину з висоти власного росту(т.2 а.с.210-211);

- даними, що містяться у висновку експерта № 212/20 від 28 серпня 2020 року. Згідно з медичною картою стаціонарної хворого №20899 лікарями КНП «ЛІ НМД м. Львова» у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було діагностовано: «Забійні вогнища правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу, пневмоцефалія, правобічна субдуральна гематома, злам піраміди правої скроневої кістки». Крім цього, під час проведення судово-медичної експертизи при огляді у потерпілої було виявлено: рани в лівій тім`яній та потиличній ділянках; синці в ділянці підборіддя, на шиї, на лівому плечі та передпліччі, на лівій бічній поверхні тулуба, на правому плечі, на лівій половині грудної клітки, на животі, на стегнах та гомілках; садно в проекції лівого плечового суглоба. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів або при ударі до таких, котрими могли бути удари руками, ногами у взутті, іншим твердим предметом з обмеженою площею поверхні, та могли утворитися 28.08.2020р.

Забійні вогнища правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу, пневмоцефалія, правобічна субдуральна гематома, злам піраміди правої скроневої кістки, в сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Рани, садна та синці відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Судово-медичних даних котрі б свідчили чи могли утворитися тілесні ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту без прикладання сторонньої сили, або бути нанесеними власноручно, нема(т.2 а.с.212-214);

- даними, що містяться у висновку експерта № 211/20 від 28.08.2020 року, відповідно до якого лікарями КНП «ЛШМД м. Львова» у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було діагностовано: «Травматичний субдуральний крововилив. Забій головного мозку. Злами скроневих кісток. Злам піраміди скроневої кістки. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Злам кісток склепіння черепа з переходом на основу». Крім цього, під час проведення судово-медичної експертизи при огляді у потерпілого було виявлено рани в правій та лівій скронево-тім`яній ділянці. Синці в ділянці лівого передпліччя, ліктьового суглобу та лівої половини грудної клітки, на животі та поперековій ділянці. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів або при ударі до таких, котрими могли бути удари руками, ногами у взутті, іншим твердим предметом з обмеженою площею поверхні, та могли утворитися 28.08.2020р.

Травматичний субдуральний крововилив, забій головного мозку, злами скроневих кісток, злам піраміди скроневої кістки, травматичний субарахноїдальний крововилив, злам кісток склепіння черепа з переходом на основу, в сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Рани та синці відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Судово-медичних даних котрі б свідчили чи могли утворитися тілесні ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту без прикладання сторонньої сили, або бути нанесеними власноручно, нема(т.2 а.с.215-217);

- оглядом в судовому засіданні речового доказу, а саме металевої труби, яка була вилучена у обвинуваченого під час обшуку.

Викликані в судове засідання свідки сторони обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 посилаючись на норми ст.63 Конституції України, відмовилися надавати покази в судовому засіданні, оскільки вони є дружиною та батьком обвинуваченого відповідно, і суд прийняв таку відмову, як таку що ґрунтується на приписах діючого законодавства.

У відповідності до пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного є неприпустимим, коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення та всі можливості збирання додаткових доказів вичерпано, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати вимогам достатності та переконливості, а при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, оцінюючи доводи сторони обвинувачення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст. 125 КК України, суд враховує наступне.

По-перше, суд вважає за необхідне зазначити, що всі вищеперераховані докази щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень зібрані стороною обвинувачення з дотриманням вимог КПК України.

По-друге, Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 2 від 07.02.03 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначив, що з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ суди повинні для вірної кваліфікації даних дій ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, питання про умисел необхідно вирішувати з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку підсудного, а так само потерпілого, що передували події. Крім того, визначальним при цьому, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Суд вважає, що конкретні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а саме, спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілим по життєво важливому органу - голові, з використанням завідомо заготовленого знаряддя - металевої труби, кількість та локалізація ушкоджень, кількість потерпілих, характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілих, - переконливо свідчать про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом, тобто усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх протиправних дій.

На підтвердження зазначеного свідчать покази потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 . При цьому, суд вважає їх свідчення послідовними та такими, що повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. під час судового розгляду вони чітко вказали на ОСОБА_7 як на особу, яка спричинила їм тілесні ушкодження металевою трубою. При цьому, зазначена у їх показах кількість та спрямованість ударів повністю підтверджується даними відеозапису та відповідним протоколом його огляду, а наслідки нанесених ударів потерпілим підтверджуються медичними документами та висновками експертиз. Ці висновки здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, в повній мірі аргументовані та не викликають сумнів у їх достовірності, правильності та повноті. Крім того, даних, які свідчили б про те, що вказані потерпілі могли отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від дій інших осіб, -судом не встановлено. Наявність медичної документації в матеріалах кримінального провадження підтверджує причинно-наслідковий зв*язок між протиправними діями обвинуваченого та ушкодженням здоров*я потерпілих, що в свою чергу, спростовує твердження сторони захисту, що потерпілі обмовили ОСОБА_7 на підґрунті тривалих неприязнених сусідських стосунків. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що незначні відмінності у показах потерпілих щодо кількості ударів та довжини металевої труби цілком пояснюються стресовим станом останніх у зв*язку зі злочинними діями щодо них обвинуваченого ОСОБА_7 та не впливають на висновок суду про доведеність вини останнього.

З метою забезпечення дотримання принципу змагальності сторін, за клопотанням сторони захисту, була допитана у якості свідка ОСОБА_15 , яка є сусідкою обвинуваченого та потерпілих. При цьому, вказаний свідок сторони захисту не спростував винуватості ОСОБА_7 , а підтвердив фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті.

Так, нею було зазначено, що вона, піднімаючись по сходах до себе додому, бачила на підлозі між 3 та 4 поверхами сліди крові, розбите скло та потерпілого ОСОБА_4 з перебинтованою головою. В подальшому, вона була залучена до слідчих дій у якості понятої та нею був підписаний протокол огляду місця події. Іншим понятим був її батько ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Покази свідка ОСОБА_15 були отримані безпосередньо під час судового розгляду, відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Вони підтверджують покази потерпілих про спричинення їм тілесних ушкоджень, а також узгоджуються з даними письмових доказів у справі.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість у якості доказу протоколу обшуку.

1.Слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 було винесено постанову від 28 серпня 2020 року про проведення обшуку житла за адресою : АДРЕСА_1 . Підставами проведення обшуку було зазначено норми ч.3 ст.233 КПК України(т.2 а.с.83-85).

В матеріалах справи міститься ухвала від 29 серпня 2020 року (т.2 а.с.86-90), з якої вбачається, що слідчий суддя ОСОБА_18 задоволила клопотання слідчого та надала дозвіл на проведення обшуку в кримінальному провадженні №0002028, а саме який був проведений у відповідності до ч.3 ст. 233 КПК України у будинку АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_7 , оскільки в ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні невідкладного обшуку. Останній проводився без ухвали слідчого судді, так як був пов`язаний із врятуванням майна (речових доказів) та безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, законність проведеної слідчої дії була предметом судового контролю на стадії досудового розслідування відповідно до вимог КПК України, порушень нормативних приписів встановлено не було.

2. Під час судового розгляду було встановлено, що в силу об*єктивних технічних причин не вдалося відтворити відеозапис проведеного стороною обвинувачення обшуку за місцем проживання обвинуваченого.

Дійсно, приписами ч. 10 ст.236 КПК України встановлено, що обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.

Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2020 року (справа № 334/5670/18. провадження № 51-4378км19) зазначив наступне. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні (частина 2 статті 104 КПК).

Згідно із частиною 6 статті 107 КПК незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Аналізуючи зазначені вище норми кримінального процесуального законодавства, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Вимоги, передбачені частиною 10 статті 236 КПК, частиною 2 статті 104 КПК, частинами 1 та 6 статті 107 КПК, спрямовані на удосконалення порядку проведення обшуку житла чи іншого приміщення органами досудового розслідування, зокрема коли до протоколів слідчих дій вноситься недостовірна інформація про докази, отримані під час їх проведення.

З огляду на зміст частини 6 статті 107 КПК негативні наслідки у виді визнання процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів недійсними можуть наступати лише у разі незастосування технічних засобів фіксування.

Проте, навіть у цьому випадку це не є безумовною підставою для визнання доказів, отриманих під час обшуку, недопустимими, оскільки частиною 6 статті 107 КПК передбачені винятки з цього правила, коли підстави визнання фактичних даних недопустимими як докази, можуть бути «переборені» консенсусом сторін кримінального провадження (так звані, умовно-консенсуальні підстави визнання фактичних даних допустимими як докази). Отже, ситуацію, при якій не здійснювалася відеофіксація обшуку не слід ототожнювати з ситуацією, при якій сторона обвинувачення не надала в суді відеозапис як обов`язковий додаток до протоколу. Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення.

Дослідивши протокол обшуку від 28 серпня 2020 року та процесуально пов*язані з ним документи(постанову слідчого та ухвалу слідчого судді) було встановлено, що такий проводився з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Протокол складений відповідно до вимог діючого кримінально-процесуального законодавства. Вилучені предмети та речі були пред*явлені понятим та іншим учасникам, присутнім при обшуку. Протокол був прочитаний в голос та підписаний всіма учасниками слідчої дії. Один екземпляр протоколу був отриманий обвинуваченим ОСОБА_7 без зауважень з його боку. У вказаному протоколі зазначено, що під час проведення слідчої дії застосовувались технічні засоби - фотоапарат «NikonВ-500», відеокамера «Panasonic НС-V260» - тобто зазначено характеристики технічних засобів фіксації, а саме марка і модель, як це вимагає ч.3 ст.104 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні у якості спеціаліста інспектор 1 відділу Управління протидії кіберзлочинності у Львівській області ОСОБА_19 повідомив суд, що на диску є механічне пошкодження, що унеможливлює відтворення відео, окрім 30 секунд.

Таким чином, сама по собі технічна неможливість під час судового розгляду відтворити відеозапис проведеного обшуку, - не може бути підставою для визнання доказів, отриманих під час його проведення, недопустимими. Матеріали кримінального провадження не містять підстав до твердження, що ці докази отримані внаслідок порушення прав і свобод ОСОБА_7 чи істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для визнання зазначених доказів недопустимими з огляду на вимоги статей 86, 87 КПК.

Даний висновок суду зроблений враховуючи, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Суд звертає увагу, що дані протоколу обшуку, в ході якого було вилучене знаряддя злочину, повністю узгоджуються з показами потерпілих, що саме металевою трубою, яку вилучили у квартирі обвинуваченого під час обшуку та яка була оглянута судовому засіданні, їм наносилися удари по голові та тулубу. Під час огляду в судовому засіданні металевої труби, як речового доказу, потерпілі впізнали її та підтвердили зазначене. Використання металевої труби обвинуваченим підтверджується і відеозаписом подій кримінальних правопорушень, а також відповідними протоколами слідчих дій, дослідженими в ході судового розгляду.

Тобто, покладаючи дані протоколу обшуку в основу обвинувального вироку, суд також керується правовими позиціями викладеними ККС ВС у своїх постановах від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (провадження № 51-8259км18) та від 6 липня 2021 року у справі № 720/49/19 (провадження № 51-3230км19), а також Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22), згідно яких за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Визнання протоколу обшуку недопустимим доказом з формальних підстав, а саме, відсутності технічної можливості відкрити відеозапис під час судового розгляду, на думку суду, буде суперечити завданням кримінального провадження, визначеним у ст.2 КПК України, а саме, захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Тобто, має бути збережений баланс інтересів сторін і завдань кримінального провадження - дотримання процесуальних вимог і в той же час розкриття кримінальних правопорушень та притягнення осіб, винних у їх вчиненні, до відповідальності.

Щодо доводів сторони захисту про порушення права на захист під час проведення обшуку.

Що стосується проведення обшуку за відсутності захисника ОСОБА_7 , суд зазначає, що у відповідності до вимог КПК України участь захисника чи адвоката під час проведення такої слідчої дії не є обов`язковою. Відповідно до вимог ч.3 ст.236 КПК України, слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення.

Матеріали справи не містять доказів обмеження права обвинуваченого на захист. Заперечень чи зауважень, з цього приводу, від обвинуваченого ОСОБА_7 в ході проведення слідчих дій не поступало.

Щодо доводів сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів - відеозапису з камери відео спостереження, а також протоколу огляду вказаного відеозапису.

Відповідно до вимог ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку матеріалами кримінального провадження підтверджується, що DVD-R був наданий на вимогу слідчого ОСОБА_20 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , - тобто отриманий у спосіб, що передбачений КПК України. Надання відеозапису на вимогу слідчого виключає необхідність здійснення тимчасового доступу до речей і документів, оскільки таки доступ здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у разі неможливості отримати документ у інший передбачений КПК України спосіб.

В протоколі огляду відеозапису також зазначено, що огляд був проведений слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 у приміщенні службового кабінету №32 Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, що по вул.Мартовича, 2 у м.Львові; відеозапис міститься на цифровому носії DVD-R, об`єм пам`яті 4,7 GB, круглої форми, який було надано ОСОБА_20 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 . Зазначено, що на диску знаходиться один файл - запис з камери відеоспостереження, що розташована між третім і четвертим поверхом будинку АДРЕСА_2 .

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо21) наведено правила оцінки електронного доказу на предмет його допустимості.

Згідно із ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч.1 цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали: фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

У частині 3 ст. 99 КПК законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще й його відображення, якому надається таке ж значення як документу. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Безпідставним є ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа. Характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Питання ідентифікації електронного документа як оригіналу можуть бути вирішені або повноважною особою, яка його створила (обчисленням контрольної суми файлу або каталогу з файлами (CRC-суми, hash-суми) чи накладенням цифрового підпису), або, за наявності підстав, шляхом проведення спеціальних судових досліджень.

Для виконання завдань кримінального провадження допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Долучені до матеріалів провадження, як речові докази, CD-диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді як файл.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Таким чином, в ході судового слідства у справі досліджено саме оригінал відеозапису. Більше того, в ході судового слідства досліджено висновок за результатами проведення криміналістичної експертизи відеозвукозапису, згідно з яким відеозапис з камери відеоспостереження, який досліджений в ході судового слідства, ідентичний відеозапису, який був збережений безпосередньо з камери відеоспостереження на жорсткий диск, та такий відеозапис вівся безперервно та будь-яких змін не зазнавав.

Щодо доводів сторони захисту про неповноту досудового розслідування, а саме не отримання відеозапису з камер відео спостереження сусідів Онуфрієвих та не проведення з ними слідчих дій.

За приписами ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності і уповноважений проводити СРД та НСРД у випадках, встановлених цим Кодексом, з дотримання порядку їх здійснення.

Враховуючи викладене вище, суд відхиляє доводи захисника як такі, що не ґрунтуються на законі. При цьому, суд зауважує, що сторона захисту протягом судового розгляду не була позбавлена можливості подати свої докази на спростування зазначеного у обвинувальному акті на підставі принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні.

Забезпечуючи неухильне виконання загальних засад кримінального судочинства - верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, суд створив належні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав, забезпечив сторонам свободу у поданні своїх доказів і доведенні їх переконливості, надав можливість реалізувати право на ініціювання клопотань під час дослідження обставин справи, дотримався принципів змагальності сторін та вважає, що можливості здобуття інших доказів вичерпано.

За правилами частини третьої статті 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється тільки за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні злочину. З`ясувавши фактичні обставини справи шляхом дослідження поданих доказів, оцінки кожного з них з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, суд дійшов висновку про наявність належних та допустимих доказів на доведення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 :

-у умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, тобто злочині, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, та

- в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, тобто кримінальному проступку, передбаченому ч.2 ст. 125 КК України.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, форму вини, невизнання останньої, спосіб вчинення злочину та його стадію, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які Кримінальним законом віднесені до категорій: кримінального проступку за ч.2 ст.125 КК та тяжкого злочину за ч.1 ст.121 КК України;

- обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України в ході судового розгляду не встановлено;

- обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого згідно п.6 ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо осіб похилого віку.

Також, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який є одруженим, має постійне місце проживання, на обліках наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, є фізичною осоюо-підприємцем, позитивно характеризується за попереднім місцем роботи та за місцем проживання скарг на нього не надходило. Згідно даних, що містяться у висновку експерта № 480 від 16.10.2020 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_7 психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(т.2 а.с.244,246, 218-219).

Потерпілим у судовому засіданні був поданий вирок Залізничного суду м.Львова від 21 квітня 2000 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за ч.3 ст.206 КК України для врахування під час призначення покарання обвинуваченому. В той же час, згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», який був долучений прокурором (т.3 а.с.131), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 12 жовтня 2022 року не знятої чи непогашеної судимості немає. Відтак, суд під час призначення покарання бере до уваги відомості, вказані Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, скріплені печаткою та підписані заступником директора департаменту ОСОБА_21 .

Враховуючи конкретні обставини справи, те, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин щодо кількох потерпілих, характер та спосіб його вчинення, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність обтяжуючої обставини та відсутність пом*якшуючих обставин, для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання:

- у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України;

- у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.121 КК України з реальним відбуттям такого.

При цьому, відповідно до положень ч.1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку. Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. Ураховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, яке є кримінальним проступком, минуло більше трьох років, а також з огляду на відсутність в ході судового розгляду клопотань від учасників судового провадження про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі положень ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Отже, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість - це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Наведене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Постановляючи вирок, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін кримінального провадження на наступне. Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що такі стандарти дотримано. Також, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною кримінального провадження.

Щодо вирішення цивільних позовів.

Під час розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_4 подав до суду цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

По-перше, у зв*язку з тривалим лікуванням та проведенням хірургічного втручанням він вимушений був понести матеріальні витрати на лікування (придбання медикаментів та медичного обладнання, благодійний внесок за перебування у медичному закладі) у розмірі 39870 грн 89 копійок, що підтверджується фіскальними чеками.

По-друге, у зв`язку зі злочинними діями обвинуваченого та нанесенням тілесних ушкоджень у нього відбулася втрата працездатності і йому була визначена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 048113.

Відповідно до вказаної довідки йому протипоказана робота з психоемоційним навантаженням. До моменту вчинення кримінального правопорушення він працював на посаді доцента в НУ «Львівська політехніка». Вказана робота, як педагога, пов`язана з постійним психоемоційним навантаженням, відтак, по суті, ОСОБА_4 , втратив можливість працювати на займаній посаді згідно висновку МСЕК. Вважає, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого йому завдано шкоду здоров*ю зі зменшенням загальної працездатності в розмірі 80 відсотків. Вважає, що починаючи з 28 серпня 2020 року з обвинуваченого на його користь слід стягувати 80 відсотків його втраченої заробітної плати, яка виплачувалась йому до отримання тілесних ушкоджень, як компенсацію у зв*язку зі стійкою втратою професійної працездатності.

По-третє, діями обвинуваченого йому спричинена і моральна шкода, оскільки він отримав непоправні тілесні ушкодження, моральні хвилювання та втратив звичайні життєві зв*язки. Розмір моральної шкоди він оцінює у 400 000 грн.

Крім того, в ході судового розгляду на адресу суду надійшла позовна заява від прокурора в інтересах Львівської міської ради про відшкодування до місцевого бюджету витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення, в якій прокурор зазначає, що внаслідок вчиненого правопорушення, Львівська міська рада, як орган місцевого самоврядування, понесла витрати в розмірі 30 392 грн 10 коп на лікування потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується довідками Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» № 57 та № 58 від 15.12.2020 року.

Потерпілий та прокурор просили задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Сторона захисту вважала цивільні позови у кримінальному провадженні безпідставними та не доведеними належними та допустимими доказами.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Виходячи з цього особливої уваги потребує аналіз злочинів проти найцінніших людських благ - життя та здоров?я, оскільки в кримінально-правовому аспекті ці посягання визнаються одними з найнебезпечніших

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За нормами ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У п.7 ч.1 ст.368 КПК України зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Судовим розглядом встановлено факт заподіяння дійсної, реальної шкоди потерпілому ОСОБА_4 протиправними діями обвинуваченого, а саме, йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодженнями, що підтверджується вищевказаними у вироку письмовими доказами, а також доказами, долученими до позовної заяви, які є належними та допустимими. Тобто між подією кримінального правопорушення та заподіяною потерпілому шкодою встановлений безпосередній причинно-наслідковий зв*язок.

Перевіривши розрахунок позивача ОСОБА_4 щодо його витрат на лікування, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки, згідно розрахунково-касових квитанцій потерпілий витратив на лікування 37213, 49 коп. У цивільному позові просить стягнути 36870,89 грн. Розглядаючи позов в межах пред*явлених вимог, суд задовольняє їх у повному обсязі. Також підлягають стягненню благодійні внески потерпілого відділенню нейрохірургії у розмірі 3000 грн, оскільки такі безпосередньо пов*язані з лікуванням, внаслідок злочинних дій і є вимушеними витратами ОСОБА_4 під час перебування у медичному закладі, тобто матеріальною шкодою. Суд констатує, що благодійний внесок може бути зроблений виключно за волевиявленням особи. В той же час, перебуваючи у безпорадному стані на стаціонарному лікуванні, пацієнт вимушений робити такі внески з метою отримання належної медичної допомоги, що і було підтверджено потерпілим ОСОБА_4 у судовому засіданні.

Крім того, встановлено, що комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» були понесені витрати на лікування потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на загальну суму 30392.10, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 до місцевого бюджету м. Львова, оскільки підтверджені в установленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Оскільки «інтереси держави» є поняттям оціночним, прокурор у кожному окремому випадку визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Суд вважає за необхідне зазначити, що при пред`явленні даного цивільного позову прокурор не обмежився констатацією факту вчинення особою кримінального правопорушення. Позов містить належне обґрунтування обставин, що в цьому випадку захист інтересів держави, за умови підтвердження їх порушення, не здійснює орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а саме, що Львівською міською радою допущена бездіяльність, що має прояв в усвідомленій пасивній поведінці. таким чином, позов прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити у зв*язку з недоведеністю. Так, під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що у нього зменшилось робоче навантаження (1 пара в тиждень замість 7-8 пар які були раніше), однак заробітна плата у зв*язку з цим не зменшилась. Крім того, належними та допустимими доказами не доведена наявність причинно-наслідкового зв*язку між спричиненням тілесних ушкоджень протиправними діями ОСОБА_22 та настанням стійкої втрати працездатності(2 групи інвалідності) у позивача. З довідок МСЕК вбачається, що причина інвалідності потерпілого «загальна», а інші медичні документи, які б підтверджували настання інвалідності саме внаслідок нанесених травм під час події злочину, - у матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, останньому був спричинений фізичний біль та страждання як у момент заподіяння тілесних ушкоджень, так і під час тривалого лікування. Внаслідок протиправних дій засудженого істотно змінився звичний уклад життя потерпілого, який втратив попередню працездатність. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін в організації життя, основоположних засад виваженості і справедливості, суд доходить висновку про необхідність повного задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь потерпілого 400000 грн. Саме така сума відшкодування, на думку суду, буде еквівалентна завданим йому моральним стражданням внаслідок фізичного болю та вимушених змін.

Такий висновок, на думку суду, повністю узгоджується з рекомендаціями, викладеними у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" , де зазначено, що у справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди.

Щодо усної заяви потерпілого під час судових дебатів про необхідність індексації грошових сум, суд роз*яснює, що протягом судового розгляду позовні вимоги не збільшувались. Відповідно до норм статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Питання індексації призначених потерпілому сум може бути вирішено в порядку цивільного законодавства.

Щодо запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 19.08.2020 року відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби. На момент постановлення вироку запобіжний захід на обраний, відповідних клопотань від прокурора до суду не надходило.

Процесуальні витрати.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України витрати на проведення експертиз слід покласти на обвинуваченого.

Вирішення долі речових доказів та арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_18 , від 02 вересня 2020 року був накладений арешт на речі, вилучені під час огляду місця події, оскільки такий був необхідний з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Питання щодо долі речових доказів належить вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді одного року обмеження волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку (після набрання вироком суду законної сили).

Цивільний позов прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах Львівської міської ради - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Львівської міської ради у відшкодування матеріальної шкоди суму 30392,10 (тридцять тисяч триста дев`яносто дві) грн. 10 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 :

- у відшкодування матеріальної шкоди суму 39870 (Тридцять дев*ять тисяч вісімсот сімдесят) грн 89коп, та

- у відшкодування моральної шкоди суму 400 000(Чотириста тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави вартість проведення судових експертиз в сумі 3268(три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 90 коп.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_18 від 02 вересня 2020 року, а саме на: 7 змивів РБК на марлевий тампон; аркуш паперу із слідами РБК; порошкоподібна речовина сірого кольору невідомого походження, - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази (т.2 а.с.85-86):

- цифрові носії - зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- жорсткі комп*ютерні диски - повернути власникам;

- металеву трубу - знищити;

- речі (портфель сіро-зеленого кольору, футболку блідо-рожевого кольору, шорти синього кольору із червоно-жовтими вставками, чоловічі та жіночі кеди темного кольору та кепку білого кольору) - повернути власникам;

- змиви РБК, рушник зі слідами речовини бурого кольору, фрагменти полотна білого кольору із слідами речовини бурого кольору, нижню широку частину швабри голубого кольору, аркуш паперу із слідами РБК; порошкоподібну речовину сірого кольору невідомого походження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1