Справа № 442/1862/19
Провадження № 1-кп/442/37/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження №0000013, внесене 14.01.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Доброгостів Дрогобицького району Львівської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , позапартійної, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , працюючи старшим контролером - касиром територіального відокремленого безбалансового відділення IV типу № НОМЕР_1 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», що на вул. Довженка, 1 у м. Трускавці Львівської області, до функціональних обов`язків якої входило забезпечення своєчасного та якісного проведення банківських операцій, організація первинного обліку, збирання, оцінка, опрацювання, накопичення відповідної інформації, організація роботи щодо забезпечення збереження грошових коштів і цінностей, здійснення усіх банківських операцій згідно наданого дозволу, здійснення операцій по платіжному терміналу, видача банківських платіжних карток та ПІН - конвертів для фізичних та юридичних осіб, здійснення закриття операційного дня та складання щоденної звітності, здійснення відповідно до вимог чинного законодавства України та внутрішніх нормативно-правових актів банку ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, проведення уточнення відомостей, отриманих під час ідентифікації та вивчення клієнтів, ведення електронних анкет клієнтів, визначення критеріїв ризиків клієнтів та здійснення застережних заходів/належних заходів, забезпечення наявності (оновлення) актуальної контактної інформації про клієнта в картці клієнта в АБС (автоматизованій банківській системі); будучи матеріально-відповідальною особою за зберігання, обробку, перерахування, приймання, видачу і перевезення цінностей, допустила службову недбалість внаслідок неналежного виконання нею своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам юридичної особи, за наступних обставин.

ОСОБА_3 , перебуваючи 27.07.2017 на своєму робочому місці у приміщенні територіального відокремленого безбалансового відділення № НОМЕР_1 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на вул. Олександра Довженка, 1 у м. Трускавці Львівської області, отримавши від невстановленої слідством особи підроблені паспорт громадянина України та картку платника податків на ім`я ОСОБА_7 , із внесеними до них невстановленою особою завідомо неправдивими анкетними даними, всупереч вимог п.п. 3.7.4. та 3.7.5 та додатку 3 «Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» № 196 від 28.03.2012 (із подальшими змінами), п.2.39 посадової інструкції, увійшла до автоматизованої системи «БАРС» під авторизованим логіном та паролем, ввела наданий ідентифікаційний код, відкрила вкладку клієнта ОСОБА_7 , використовуючи свій електронний підпис, внесла відомості в автоматизовану банківську систему «Барс» про відкриття банківського карткового рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак сформувала і роздрукувала заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_3 від 27.07.2017, у яку внесла достовірні анкетні відомості ОСОБА_7 , зазначені у автоматизованій банківській системі «Барс», а не відомості, зазначені у наданих невстановленою особою паспорті громадянина України та картці платника податків на його ім`я, після чого надала невстановленій особі для підпису, таким чином відкрила банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 та видала невстановленій особі банківську платіжну картку «MasterCard Debit Standart» та пін - конверт.

У подальшому, невстановлені слідством особи 28.07.2017 о 23:18 год, 15.08.2017 о 23:36 год, 15.08.2017 о 23:39 год, 16.08.2017 о 16:28 год, 23.08.2017 о 21:50 год, 13.09.2017 о 17:58 год через засоби системи дистанційного обслуговування WEB-банкінг ПАТ «Державний ощадний банк України» перевели кошти з карткового рахунку № НОМЕР_4 та поточного рахунку № НОМЕР_5 , відкриті на ім`я ОСОБА_7 , на картковий рахунок № НОМЕР_2 відповідно в сумі 8164 грн, 10000 грн, 39000 грн, 60000 грн, 40000 грн та 1050 грн, після чого, використовуючи банківську платіжну картку типу «Master Card Debit Standart» та пін конверт, виданий невстановленій слідством особі, такі привласнили кошти ПАТ «Державний ощадний банк України» в загальній сумі 158214 грн, шляхом їх зняття у банкоматах міста Дрогобича Львівської області невстановленими слідством особами на площі Ринок, 1 о 23:23 - 23:24 год 28.07.2017, на вул.Грушевського, 170 о 23:35 - 23:36 год 09.08.2017, о 00:04 - 01:54 год 16.08.2017, о 00:09 - 05:30 год 17.08.2017, о 02:35 - 02:39 год 26.08.2017, о 21:23 год 13.09.2017.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , які виразились у службовій недбалості, АТ «Державний ощадний банк України» завдано збитки у розмірі 158214,00 грн, який більш, ніж в сто разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (станом на липень 2017 року), що є істотною шкодою.

АТ «Державний ощадний банк України» подано позовну заяву, в якій просять стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» 158214,00 грн на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.191 КК України, в межах даного кримінального провадження.

Обвинувачена ОСОБА_3 у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину за ч.3 ст.191 КК України заперечила, позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що у липні 2017 році вона працювала касиром контролером Ощадбанку. У згаданий день підійшов незнайомий їй чоловік, якого вона раніше ніколи не бачила, і попросив відкрити рахунок (соціальну картку). Помітивши, що він з міста Борислава, ще перепитала його, чому він надумав у Трускавці звернутися у відділення банку. Той пояснив, що був неподалік і вирішив зайти, оскільки йому мали перерахувати на картку кошти за субсидії. Він надав їй паспорт та довідку з ідентифікаційним кодом. Вона, відповідно, такий код ввела в банківську систему «Барс», після чого їй висвітлилася анкета на клієнта банку ОСОБА_7 . Не заперечує, що вона усвідомлювала про наявність у такої особи відкритого рахунку в банку (хоча таких даних у системі вона не бачила), однак, звіривши дані наданого особою паспорта з анкетою, переконана була, що це і є той самий клієнт банку. Вона звірила прізвище, ім`я, по-батькові, серію і номер паспорта, адресу реєстрації, які співпали з даними в анкеті, а також де та ким виданий і дату його видачі. Не пригадує, чи звіряла дату народження, але, оскільки така ніколи не змінюється, то можливо й не вважала за необхідне це зробити. Відомості про місце народження особи є в системі, однак, в іншому пункті анкети, тому теж на такі не звернула уваги. Вона звертала увагу на дані, які можуть змінюватися, наприклад, місце реєстрації (проживання). Запевняє, що коли звіряла дані про особу, такі для неї співпадали, тому вважала, що невідомий чоловік, який надав документи, є клієнтом банку, на якого вона відкрила анкету. Якби вона помітила якісь невідповідності, то відмовила б в обслуговуванні такої особи. Проте, чому вона не виявила розбіжність у даті видачі паспорта, не може пояснити. Тоді вона вважала, що все співпадає. Також пояснила, що коли вона встала, щоб піти скопіювати паспорт і код, невідомий чоловік сказав їй, що має копії цих документів, тому немає необхідності їх робити. Взявши у нього ці копії з метою економії часу, вона звірила їх з оригіналами та, відповідно, завірила своїм підписом. Після цього видрукувала з системи необхідні документи, які теж підписала, та видала згаданій особі банківську картку.

У свою чергу, ОСОБА_3 не заперечує, що провела не повну ідентифікацію особи, зокрема, погоджується з таким викладом у висновках службового розслідування. Зазначила, що зі своєю посадовою інструкцією була ознайомлена. Їй також було відомо, які саме дії вона повинна була вчинити при відкритті рахунку. Однак, вказує, що жодної участі з невідомою особою у вчиненні злочину не брала. Доповнила, що незадовго до події, у них на роботі була нарада, на якій керівництво звертало увагу на недостатню кількість відкритих працівниками банку рахунків. Тому вважає, що це також могло вплинути на її дії, а тим більше, зважаючи на велику кількість людей у відділенні цього дня, в якому вона працювала одна. Про те, що паспорт і довідка були підробленими, їй стало відомо лише згодом, коли розпочалось службове розслідування, під час якого вона пояснювала все те саме. Не заперечує, що можливо і не все перевірила при ідентифікації особи, однак, жодного умислу на вчинення злочину у неї не було, оскільки переконана була, що відкриває рахунок справжньому клієнту банку, а тому не вважала, що є хоча б якийсь ризик заволодіння коштами невідомою особою. Оскільки договір та заява видруковуються із системи, де містяться вже усі дані клієнта, вона, підписуючи вказані документи, не звіряла ще раз такі дані.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 просить виправдати ОСОБА_3 у розтраті ввіреного їй чужого майна за попередньою змовою групою осіб із невстановленою особою, та зазначив, що досудовим розслідуванням не встановлено будь-якого зв`язку обвинуваченої з невідомою їй особою, яка заволоділа коштами банку. Сторона захисту погоджується з тим, що ОСОБА_3 відкрила рахунок на ім`я клієнта банку ОСОБА_7 та видала картку іншій невстановленій особі, проте, такими діями вона проявила службову недбалість, оскільки ці дії в жодному разі не були умисними, позаяк у разі виявлення останньою підроблення документів чи їх невідповідність, вона б обов`язково відмовила цій особі в обслуговуванні та повідомила службу безпеки банку.

Представник потерпілої особи та цивільного позивача АТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив суду, що обвинувачена ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з АТ «Державний ощадний банк України» з 2015 року. 26.02.2015 між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді Трускавецького відділення банку (на вул.Довженка), мала обов`язки, передбачені посадовою інструкцією та договором про матеріальну відповідальність. За результатами службового розслідування банком встановлено, що ОСОБА_3 відкрила картковий рахунок на ім`я ОСОБА_7 (клієнта банку) та видала невстановленій особі банківську картку, хоча остання стверджує, що документи отримала від ОСОБА_7 . Однак, особа, яка за твердженнями обвинуваченої була нею проідентифікована, не є клієнтом банку. Оскільки у відділенні ОСОБА_3 працювала сама, то й очевидців події не було. Зазначив, що ОСОБА_3 , отримавши від невідомої особи копію паспорта та ідентифікаційного коду, відкрила картковий рахунок. Вважає, що такі її дії були усвідомленими та неправомірними, оскільки вона повинна була належним чином провести ідентифікацію особи у відповідності до Положення №196, в якому передбачено, що для відкриття рахунку необхідно встановити особу за паспортом і кодом (оригіналами документів). Проте, обвинувачена, не отримавши належних оригіналів зазначених документів, роздрукувала відповідну заяву та завершила усі необхідні дії для відкриття банківського рахунку. При цьому, в договорі на відкриття рахунку вказала, що ОСОБА_7 , 1932 року народження, уродженець Польщі, є клієнтом банку, хоча завірила копію паспорта (підпис та печатка), надану невідомою особою, згідно з якою ОСОБА_7 народився 1982 року в м.Бориславі. Крім цього, в отриманій нею копії паспорта зазначено, що такий видано у 2008 році, а в договорі ОСОБА_3 вказала, що ідентифікувала особу за паспортом, виданим у 1996 році. Після цього обвинувачена видала банківську картку невідомій особі, яка насправді не була клієнтом банку.

Вважає, що оскільки такі дії вчинені однією особою, в один час, без будь-якого стороннього впливу, при цьому, обвинувачена працювала в банку вже тривалий час і достеменно знала, що поточний рахунок відкривається на договірній основі для здійснення розрахунково-касових операцій, відповідно, на його думку, вказане виключає ймовірність допущеної нею помилки.

Доповнив, що платіжна картка використовується з метою оплати вартості товару, здійснення перерахунку коштів на інші рахунки тощо, не відвідуючи установу банку. Тобто, відкривши поточний рахунок невідомій особі і видавши банківську картку, ОСОБА_3 фактично надала доступ такій особі до грошових коштів, а тому, на його думку, переслідувала виключно корисливий мотив. Як наслідок, з рахунку справжнього клієнта банку ОСОБА_7 , 1932 року народження, кошти були переведені на рахунок, відкритий ОСОБА_3 , а в подальшому зняті в загальному розмірі 158214 грн та привласнені невстановленою особою. ОСОБА_7 пояснював, що на банківському рахунку зберігав близько 150 тис. грн, однак, поза межами банку вказаними коштами не розпоряджався.

Вважає, що ОСОБА_3 , як працівник банку, якій були ввірені кошти, тобто, будучи матеріально відповідальною особою на договірній основі та згідно з посадовою інструкцією, повинна нести відповідальність за вчинені нею протиправні дії. Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути заподіяні обвинуваченою збитки в користь банку, оскільки банк прийняв від клієнта ОСОБА_7 кошти у своє розпорядження під повну відповідальність, а відтак, з моменту внесення коштів на банківський рахунок стає їх власником, зобов`язуючись такі повернути чи розпорядитися за бажанням клієнта.

Щодо міри покарання просить призначити таке у відповідності із законом.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність підсудного.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини, у кримінальному процесуальному кодексі України вказано, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винуватість підсудного у вчиненні злочину доведена.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що, будучи призначеною, відповідно до розпорядження №152 від 14.04.2017 керуючої територіального відокремленого безбалансового відділення №10013/012 філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», старшим контролером-касиром територіального відокремленого безбалансового відділення IV типу № НОМЕР_1 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», що на вул.Довженка, 1 у м.Трускавці Львівської області, до функціональних обов`язків якої, згідно посадової інструкції, затвердженої 05.01.2017 начальником філії-Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», входило забезпечення своєчасного та якісного проведення банківських операцій, організація первинного обліку, збирання, оцінка, опрацювання, накопичення відповідної інформації, організація роботи щодо забезпечення збереження грошових коштів і цінностей, здійснення усіх банківських операцій згідно наданого дозволу, здійснення операцій по платіжному терміналу, видача банківських платіжних карток та ПІН - конвертів для фізичних та юридичних осіб, здійснення закриття операційного дня та складання щоденної звітності, здійснення відповідно до вимог чинного законодавства України та внутрішніх нормативно-правових актів банку ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, проведення уточнення відомостей, отриманих під час ідентифікації та вивчення клієнтів, ведення електронних анкет клієнтів, визначення критеріїв ризиків клієнтів та здійснення застережних заходів/належних заходів, забезпечення наявності (оновлення) актуальної контактної інформації про клієнта в картці клієнта в АБС (автоматизованій банківській системі), будучи матеріально-відповідальною особою за зберігання, обробку, перерахування, приймання, видачу і перевезення цінностей на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 25.04.2016, за попередньою змовою в групі осіб з невстановленими слідством особами здійснила розтрату ввіреного їй майна, а саме, грошових коштів АТ «Державний ощадний банк України».

Вказаний злочин, згідно з обвинувальним актом, вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом із невстановленими слідством особами, всупереч вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інтересів банку та його клієнта ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого на АДРЕСА_2 , 27.07.2017, перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні територіального відокремленого безбалансового відділення №10013/016 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», на вул.Олександра Довженка, 1 у м.Трускавці Львівської області, отримавши від невстановленої слідством особи підроблені паспорт громадянина України та картку платника податків на ім`я ОСОБА_7 , із внесеними до них завідомо неправдивими анкетними даними, достовірно знаючи про те, що невстановлена слідством особа, що подала підроблені документи на ім`я ОСОБА_7 , не є клієнтом банку, всупереч вимог п.п.3.7.4. та 3.7.5 та додатку 3 «Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» № 196 від 28.03.2012 (із подальшими змінами), п.2.39 посадової інструкції, не маючи наміру ідентифікувати особу, умисно, з корисливого мотиву, з метою протиправного обернення чужого майна, а саме грошових коштів АТ «Державний ощадний банк України», на користь невстановленої слідством особи, увійшла до автоматизованої системи «БАРС» під авторизованим логіном та паролем, ввела наданий ідентифікаційний код, відкрила вкладку клієнта ОСОБА_7 , достовірно знаючи про невідповідність інформації стосовно анкетних даних клієнта таких, які містяться у наданих підроблених паспорті громадянина України щодо дати народження, дати видачі паспорту, місця народження, та картці платника податків щодо дати народження клієнта, усвідомлюючи, що невстановлена слідством особа, яка надала їй копії документів на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є клієнтом банку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використовуючи свій електронний підпис, внесла неправдиві відомості в автоматизовану банківську систему «Барс» про відкриття банківського карткового рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому сформувала і роздрукувала заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_3 від 27.07.2017, у яку внесла достовірні анкетні відомості ОСОБА_7 , зазначені у автоматизованій банківській системі «Барс», а не відомості, зазначені у наданих невстановленою особою паспорті громадянина України та картці платника податків на його ім`я, після чого надала невстановленій особі для підпису, таким чином з корисливих мотивів, які полягали в протиправному оберненні майна AT «Ощадбанку» на користь іншої невстановленої слідством особи, та з метою розтрати коштів незаконно відкрила банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 та видала невстановленій особі банківську платіжну картку «MasterCard Debit Standart» та пін - конверт.

У подальшому, невстановлені слідством особи 28.07.2017 о 23:18 год, 15.08.2017 о 23:36 год, 15.08.2017 о 23:39 год, 16.08.2017 о 16:28 год, 23.08.2017 о 21:50 год, 13.09.2017 о 17:58 год через засоби системи дистанційного обслуговування WEB-банкінг ПАТ «Державний ощадний банк України» перевели кошти з карткового рахунку № НОМЕР_4 та поточного рахунку № НОМЕР_5 , відкриті на ім`я ОСОБА_7 , на картковий рахунок № НОМЕР_2 відповідно в сумі 8164 грн, 10000 грн, 39000 грн, 60000 грн, 40000 грн та 1050 грн, після чого, використовуючи банківську платіжну картку типу «Master Card Debit Standart» та пін конверт, виданий невстановленій слідством особі, такі привласнили кошти ПАТ «Державний ощадний банк України» в загальній сумі 158214 грн, шляхом їх зняття у банкоматах міста Дрогобича Львівської області невстановленими слідством особами на площі Ринок, 1 о 23:23 - 23:24 год 28.07.2017, на вул.Грушевського, 170 о 23:35 - 23:36 год 09.08.2017, о 00:04 - 01:54 год 16.08.2017, о 00:09 - 05:30 год 17.08.2017, о 02:35 - 02:39 год 26.08.2017, о 21:23 год 13.09.2017.

Внаслідок вчинення злочинних дій у вказаний спосіб, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 за попередньою змовою із невстановленими особами, групою осіб розтратила кошти ПАТ «Державний ощадний банк України» на вищевказану суму.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.191 КК України, як розтрата чужого майна, яке було їй ввірене, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Проте, як вбачається з Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» від 16.02.2001 №17-2, із внесеними змінами та доповненнями, установи Банку зобов`язані ідентифікувати відповідно до законодавства України клієнтів, що відкривають рахунок. Фізична особа, яка відкриває рахунок, має пред`явити уповноваженому працівнику банку документи, що посвідчують її особу і дають змогу її ідентифікувати. Уповноважений працівник установи банку здійснює ідентифікацію фізичної особи, яка відкриває рахунок, і робить у присутності цієї особи копії сторінок паспорта або документа, що його замінює, а також копію документа, виданого органом державної податкової служби, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків. Копії документів для відкриття рахунку також можуть бути самостійно зроблені особою, яка відкриває рахунок, і надані уповноваженому працівнику установи банку разом з оригіналами цих документів.

У Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13.11.2015 №990, із внесеними змінами, визначено, що незалежно від того чи має клієнт діючі рахунки у банку, ідентифікація його та відкриття йому рахунку здійснюється у порядку згідно розділу 3; якщо під час ідентифікації клієнта були виявлені ознаки потенційного шахрайства або правопорушення, за які передбачена кримінальна відповідальність, відповідальний працівник фронт-офісу повідомляє по телефону підрозділ банківської безпеки установи банку.

Як вбачається з висновку службового розслідування від 10.01.2018, проведеного з метою встановлення причин та обставин списання коштів з рахунків громадянина ОСОБА_7 в сумі 158214,00 грн, відкритих у ТВБВ №10013/016 філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», комісією було встановлено наступне. До старшого контролера касира ТВБВ №10013/016 ОСОБА_3 27.07.2017 звернулася особа, яка надала документи на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема: паспорт НОМЕР_6 , виданий Бориславським МВ УМВСУ у Львівській області 16.09.2008, довідку про присвоєння ПН №, з проханням відкрити картковий рахунок. З пояснень ОСОБА_3 , клієнт пред`явив для ідентифікації оригінали документів і коли вона хотіла зробити копії даних документів, клієнт заявив, що у нього є копії і надав такі їй. Після подачі відповідної заяви та укладення договору на ім`я ОСОБА_7 , було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 . Окрім цього, клієнту видано платіжний засіб банківську платіжну картку «MasterCard Debit Standart». У подальшому, невстановлена особа, з використаням Web-банкінгу здійснила переказ коштів між картками ОСОБА_7 , а кошти були зняті в банкоматах АТ «Ощадбанк» на загальну суму 158110,00 грн.

У вказаному висновку службового розслідування також зазначається, що шляхом візуального аналізу документів, долучених при відкритті рахунку у ТВБВ № НОМЕР_1 , встановлено розбіжність інформації по даті народження вкладника (в автоматизованій системі «Барс» та ПК «Електронний архів» - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в копії паспорта ІНФОРМАЦІЯ_3 ); невідповідність інформації по даті видачі паспорта (в автоматизованій системі «Барс» та ПК «Електронний архів» - 16.08.1996, а в копії паспорта 16.09.2008); невідповідність інформації по місцю народження (в автоматизованій системі «Барс» та ПК «Електронний архів» - с.Розділля Польща, а в копії паспорта м.Борислав). Оскільки фотокартка та інформація, подані у ТВБВ №10013/016 м.Трускавець, кардинально відрізнялись від інформації, що містилась у ПК «Електронний архів» по клієнту ОСОБА_7 , а старший контролер касир ОСОБА_3 не провела належним чином ідентифікацію клієнта, таким чином вона надала можливість невстановленій особі викрасти кошти з рахунку ОСОБА_7 .

Крім цього, з висновку службового розслідування видно, що згідно інформації програмного комплексу CardManegement 04.08.2017 було перевипущено картку по рахунку ОСОБА_7 провідним економістом ТВБВ 10013/012 ОСОБА_8 . Згідно пояснення останньої, 04.08.2017 нею було здійснено перевипуск карти у присутності клієнта, однак, порушено п.3.3 Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк» в частині ідентифікації клієнта. Перевипуск картки дав можливість доступу до користування коштами клієнта через систему Web-банкінг та її подальше зняття через банкомати.

На підставі викладеного, за результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за грубе порушення вимог пунктів 3.7.4 та 3.7.5 та додатку 3 Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк» до старшого контролера касира ОСОБА_3 слід застосувати заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за втрату довір`я. Враховуючи, що в ході службового розслідування не вдалося встановити особу, винну у незаконному заволодінні коштами ОСОБА_7 в сумі 158214,00 грн, комісія запропонувала звернутися із заявою до правоохоронних органів про порушення кримінального провадження.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що у 2017 році вона працювала провідним спеціалістом Трускавецького відділення Ощадбанку і здійснила перевипуск банківської картки невідомій особі, яку не ідентифікувала належним чином. Коли у відділення звертається клієнт банку, працівник вводить в автоматизовану систему ідентифікаційний код особи, після чого в комп`ютері відображаються всі дані такого клієнта. Із системи зрозуміло, що в клієнта є відкриті рахунки, проте, операцій по них не видно. Вказала, що при ідентифікації особи звіряються особисті дані такої, в тому числі місце прописки, дата видачі паспорта, які у разі їх зміни, корегуються у системі. Однак, у разі виявлення будь-яких невідповідностей у даних, які є незмінними, припиняється проведення банківської операції.

Стороною обвинувачення надано також висновок експерта №6/600 від 21.11.2018, яким зокрема підтверджується, що рукописні записи, наявні в описі документів до справи з юридичного оформлення рахунку від 27.07.2017 (клієнт ОСОБА_7 ), копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 та копії картки платника податків на ім`я ОСОБА_7 , розписці про отримання платіжної картки та ПІН-конверту від 27.07.2017 (держатель картки - ОСОБА_7 ) виконані ОСОБА_3 .

Висновком експерта №6/51 від 05.02.2019 стверджується те, що підписи від імені ОСОБА_7 у документах, сформованих на відкриття рахунку, в тому числі, розписці про отримання платіжної картки та ПІН-конверту від 27.07.2017 (держатель картки ОСОБА_7 ) виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою.

У той же час, обвинувачена не заперечує вказані факти, оскільки погоджується з тим, що відкрила картковий рахунок на ім`я клієнта банку ОСОБА_7 , вважаючи, що до неї звернувся саме цей клієнт, а платіжну картку, як стало їй лише згодом відомо, видала невстановленій особі за підробленими документами.

З висновку експерта №6/684 від 11.12.2018 вбачається, що зображення відбитку штампу «зареєстровано шлюб» в копії паспорта із серійним номером НОМЕР_6 виконане за допомогою певного пристрою чи техніки, і таке зображення є копією прямокутного штампу, який надано в якості зразка та міститься в паспорті із серійним номером НОМЕР_7 , виданому на ім`я ОСОБА_9 .

Проте, вказаними висновками експертів не підтверджується факт змови обвинуваченої ОСОБА_3 із невстановленими слідством особами, спрямованої зокрема на вчинення дій, пов`язаних із розтратою ввірених їй коштів.

Водночас, суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в судовому засіданні пояснили, що входили у склад комісії та проводили службове розслідування по вищезгаданому випадку. Ними досліджувалось питання з приводу правомірності видачі працівником банку ОСОБА_3 банківської картки та ідентифікації особи, якій ця картка була видана. За результатами розслідування було встановлено, що ідентифікацію особи було проведено із порушенням встановлених вимог. Зокрема, ОСОБА_3 взяла в цієї особи копії документів, хоча повинна була зробити такі самостійно. «Барс» - програмне забезпечення банку, в якому касир звіряє всі дані, які підтверджують особу, у випадку наявності уже відкритого рахунку у такої особи; якщо ж рахунок відкривається вперше, то касиром вносяться такі дані у вказану програму. На час службового розслідування ОСОБА_3 письмово пояснила, що взяла в особи оригінал паспорта і звірила необхідні дані з тими, що містилися в системі «Барс»; вказана особа також надала їй копію паспорта, яку вона прийняла і особисто завірила. Однак, у результаті розслідування було виявлено розбіжності в даних паспорта справжнього клієнта ОСОБА_7 та паспорта особи, якій було видано картку на ім`я останнього. Дані клієнта вони брали з електронного архіву банку. Таким чином, ОСОБА_3 не належно встановила особу, яка до неї звернулася, а при виявленні таких розбіжностей, повинна була відмовити у проведенні банківської операції. Оскільки комісія не встановила особу, яка привласнила кошти, то вирішили звернутися до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працювала на посаді керуючої Трускавецького відділення. За вказівкою головного ревізора, вона поїхала у відділення, де працювала ОСОБА_3 ; остання надала їй справу ОСОБА_7 про відкриття карткового рахунку. Їй невідомо було підстави проведення перевірки, однак, коли переглянула цю справу, то зауважила, що копія паспорта кольорова. Знаючи, що у відділенні немає ксерокса, який би робив кольорові копії, вона зрозуміла, що ОСОБА_3 взяла в особи цю копію, хоча повинна була зробити таку самостійно.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що у згаданий період, під час проведення ревізії, була виявлена нетипова операція зняття коштів клієнта Драган близько 150 тисяч гривень. У зв`язку з цим було створено відповідну комісію для службового розслідування, якою були встановлені грубі порушення старшим контролером касиром ОСОБА_3 . Остання не ідентифікувала особу, якій видала картку. Після того, як ОСОБА_3 ввела в систему «Барс» код особи, у такій відобразилися усі дані клієнта. Тому вона повинна була виявити розбіжності у даних, які містилися у документах, наданих особою, та в системі «Барс» і припинити здійснювати банківську операцію. Однак, у подальшому ОСОБА_3 видрукувала із системи «Барс» відповідну заяву, яка дається на підпис клієнту, та видала банківську картку. У справі про відкриття рахунку ОСОБА_7 була така заява, в якій містилися правдиві дані про нього, зокрема, зазначений 1932 рік народження. Оскільки заява видрукувана із системи, то в ній містяться дані клієнта, тобто, дані із системи.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що про даний випадок йому стало відомо лише під час першого розгляду даної справи в суді; участі у перевірці він не приймав. Проте, як спеціаліст, працюючи в банку у відділі електронної комерції та платіжних засобів, ознайомлювався з висновком службового розслідування. Зазначив, що ОСОБА_3 при відкритті рахунку повинна була взяти в особи оригінал паспорта та коду, звірити всі персональні дані клієнта, які містяться в системі «Барс», з даними отриманого паспорта, самостійно зробити копію такого та завірити. Тобто, обвинувачена зобов`язана була провести ідентифікацію особи по оригіналу паспорта. У разі виявлення розбіжностей, відмовити у проведені операції та повідомити відповідну особу.

Крім цього, стороною обвинувачення надано наказ №62-к від 20.01.2016 «Про переведення ОСОБА_3 », розпорядження №152 від 14.04.2017 керуючої територіального відокремленого безбалансового відділення №10013/012 філії-Львівського обласного управління АТ«Ощадбанк», договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 25.04.2016, посадову інструкцію старшого контролер касира територіально відокремленого безбалансового відділення, затверджену начальником філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», копії матеріалів справи з юридичного оформлення рахунку фізичної особи клієнта ОСОБА_7 від 27.07.2017 та матеріалів службового розслідування щодо списання коштів ОСОБА_7 , фотоматеріали з банкомату по зняттю коштів з картки клієнта ОСОБА_7 .

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, суд не сумнівається у їх належності та допустимості, проте вважає кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_3 з ч.3 ст.191 КК України, помилковою, виходячи з наступного.

За змістом ч.1, 3 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно з ч.2 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України(далі -КПК) ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» передбачає, що сторона обвинувачення, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожен елемент складу злочину, який визначає його кваліфікацію за кримінальним законом (згідно з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.04.2021 у справі № 751/2824/20 та від 23.02.2021 у справі № 742/642/18).

Відповідно до ч.1ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

У статті 191 КК України передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину привласнення, розтрата або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Зокрема, розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

Розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчиняється шляхом активної поведінки, тільки з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Сам по собі факт нестачі майна , ввіреного цій особі , якщо не встановлено причини утворення нестачі, не може бути підставою притягнення її до відповідальності за нестачу чи кваліфікації останньої як привласнення чи розтрата. Обов`язковою суб`єктивною ознакою розтрати майна є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, намір збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Надані стороною обвинувачення та досліджені у суді докази, лише підтверджують факт заподіяння АТ " Державний ощадний банк України " матеріальних збитків на загальну суму 158214 гривень через неналежне виконання обвинуваченою ОСОБА_3 своїх службових обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні не було встановлено доказів, які би підтверджували наявність у ОСОБА_3 умислу на розтрату майна яке було їй ввірене, також дослідженими в суді доказами не доведено, що обвинувачена вчинили незаконне обернення чужого майна на свою користь чи на користь інших осіб.

Суд встановив, що досліджені в судовому засіданні, показання представника потерпілого, свідка, письмові докази не підтверджують умислу обвинуваченої ОСОБА_3 на розтрату чужого майна , яке було їй ввірене, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Зібрані докази не вказують на умисний характер таких дій обвинуваченої ОСОБА_3 , а також жодним чином не доводять наявності у їх діях корисливого мотиву.

Обвинувачена надала послідовні покази щодо своїх дій, заперечуючи злочинний умисел і корисливий мотив, та вказала, що фактично через велику кількість людей у цей деньу відділенні та, відповідно, поспіх неповно встановила анкетні дані особи, яка до неїзвернулась, але переконана була у правомірності своїх дій, як і в тому, щоця особає клієнтом банку, однак, у разі виявлення нею невідповідності даних, обов`язково припинила б проведення банківської операції. Стороною обвинувачення, в свою чергу, не спростовано вказаних доводів ОСОБА_15 . Натомість, слід звернути увагу, що жодних неправдивих відомостей, які б відповідали підробленому паспорту, в автоматизовану систему «Барс» обвинувачена не вносила, що стверджується видрукуваними нею ж заявою та договором з цієї системи, в яких зазначені правдиві дані клієнта. Таким чином, відсутні належні та беззаперечні докази, які б доводили, що ОСОБА_3 не мала наміру ідентифікувати особу через те, що достовірно знала про надання невстановленою особою підроблених документів на ім`я ОСОБА_7 та про невідповідність інформації стосовно анкетних даних клієнта такій, яка міститься у наданих підроблених документах, і що така особа не є клієнтом банку.

Відповідно, не надано доказів, що ОСОБА_3 умисно провела неповну ідентифікацію особи та з корисливого мотиву, з метою протиправного обернення чужого майна, а саме грошових коштів АТ «Державний ощадний банк України», на користь невстановленої слідством особи, вчинила зазначені вище дії.

Крім цього, за версією обвинувачення, обвинувачена ОСОБА_3 діяла за попередньою змовою із невстановленими особами , групою осіб.

Однак обвинувачена ОСОБА_3 надала суду послідовні покази щодо своїх дій, заперечуючи злочинний умисел і корисливий мотив, при цьому визнала свою провину у вчиненні кримінального правопорушення лише в частині вчинення службової недбалості, оскільки не перевірила документи при відкритті банківського карткового рахунку, що входило у її посадові обов`язки. Категорично заперечували будь-які домовленості між іншими особами.

Поряд з тим, стороною обвинувачення зібрано та надано суду докази, якими стверджується, що невстановлені слідством особи через засоби системи дистанційного обслуговування WEB-банкінг ПАТ «Державний ощадний банк України» перевели кошти з карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_7 , на картковий рахунок № НОМЕР_2 , після чого, використовуючи банківську платіжну картку типу «Master Card Debit Standart» та пін конверт, виданий невстановленій слідством особі, привласнили кошти ПАТ «Державний ощадний банк України» в загальній сумі 158214 грн, шляхом їх зняття у банкоматах міста Дрогобича Львівської області невстановленими слідством особами.

Суд бере до уваги фотоматеріали з банкомату по зняттю коштів з картки клієнта ОСОБА_7 , з яких вбачається чоловіча статура.

Вищезазначене жодним чином не доводить попередньої змови ОСОБА_3 із невстановленими особами та умисний характер її дій щодо розтрати нею в групі осіб ввіреного їй майна - коштів Ощадбанку на вказану суму.

Враховуючи вищенаведене, суд також вважає не доведеним стороною обвинувачення обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Сумнівний характер наявності умислу та корисливого мотиву у діях обвинуваченої ОСОБА_3 не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях статті 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 21 липня 2011 року - справа «Коробов проти України». У даному рішенні зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Слід зазначити, що юридична оцінка діяння у межах пред`явленого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (п.2 ч.1 статті 368 КПК). Тобто, ухвалюючи вирок, суд повинен надати оцінку тому, чи містить певне діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Згідно з ч.1ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частина третя вказаної статті передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тобто перекваліфікація злочину судом допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема, шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Верховний Суд у своєму рішенні від 19 жовтня 2021 року у справі № 552/2540/20 вказав, що закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства. Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Суд, враховуючи обставини справи, вважає за можливе перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_3 з ч.3 ст.191 КК України на ч.1 ст.367 КК України виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_3 на момент вчинення злочину була службовою особою в розумінні ч.1 ст. 367 КК України. Суб`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, може бути лише службова особа, яка визначається відповідно до положень ч. 3 ст. 18 КК України. Вказана норма встановлює, що службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово обіймають в установах посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Отже, ОСОБА_3 є службовою особою про яку йдеться у ч. 1 ст. 367 КК України, тобто суб`єктом даного злочину.

Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби, вона діє не до кінця, не вчиняє всіх очікуваних від неї дій.

Відповідальність за ч.1 ст.367КК України настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, або якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 752/18401/15-к).

Із суб`єктивної сторони, злочин, передбачений ч. 1 ст. 367 КК України, характеризується злочинною самовпевненістю (службова особа передбачає, що внаслідок невиконання чи неналежного виконання нею своїх службових обов`язків правам і законним інтересам може бути завдано істотну шкоду, але легковажно розраховує на її відвернення) або злочинною недбалістю (службова особа не передбачає, що в результаті її поведінки може бути завдано істотну шкоду, хоча повинна була і могла це передбачити)

Отже, зібраними доказами та дослідженими у їх сукупності стверджується той факт, що ОСОБА_3 вчинила службову недбалість внаслідок неналежного виконання нею своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало шкоди АТ «Ощадбанк» на суму 158214,00 грн., і її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 367 КК України.

При розгляді даного кримінального провадження судом було досліджено зібрані сторонами кримінального провадження докази в порядку та в обсязі, визначеному за згодою всіх учасників процесу, з урахуванням положень ст. 95 КПК України.

Зі змісту ст. 92 КПК України вбачається, що обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_3 , суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та, відповідно до ст.65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою правопорушення, враховує наслідки та обставини вчиненого.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Беручи до уваги наведене, враховуючи особу винної, яка позитивно характеризується по місцю проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд дійшов переконання, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 367 КК України з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Крім цього, суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 за ч.1 ст.367 КК України, є нетяжким злочином, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і з дня його вчинення минуло більше трьох років, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, закінчились строки давності, а обставини, що порушують їх перебіг, не встановлені. Відтак, суд дійшов висновку, що обвинувачену ОСОБА_3 слід звільнити від відбуття призначеного їй покарання.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, ухвалу Апеляційного суду Львівської області, де зазначено одну із підстав скасування попереднього вироку по даному кримінальному провадженню залишення цивільного позову без розгляду, що не передбачено чинним законодавством, дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Частиною 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доцільність задоволення цивільного позову в повному обсязі, оскільки матеріалами кримінального провадження доведено факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди, доведено факт завдання обвинуваченою ОСОБА_3 шкоди в заявленому розмірі АТ " Ощадбанк" і обвинувачена вину у вчинені вище вказаного кримінального правпорушення, повністю визнала.

Одночасно слід вирішити питання про скасування арешту майна обвинуваченої у відповідності до положень ч. 4 ст. 174 КПК України.

Щодо судових витрат, пов`язаних з оплатою за проведення експертиз, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 Про вiдшкодування витрат на стацiонарне лiкування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат, судові витрати в кримінальній справі покладаються на засуджених. Розмір судових витрат визначається і вони стягуються із засудженого в межах обвинувачення, яке визнано судом доведеним.

Отже, стягненню з ОСОБА_3 підлягають витрати за проведення експертизи №6/600 від 21.11.2018 та №6/51 від 05.02.2019.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 129, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, та обрати їй покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з банківськими та платіжними операціями, а також із забезпеченням збереження грошових коштів і цінностей, на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст.49 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного за ч.1 ст.367 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» 158214,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» - матеріальну шкоду в розмірі 158214,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судові витрати:

-за проведення експертизи №6/600 від 21.11.2018 в сумі 4290,00 (чотири тисячі двісті дев`яносто) грн.;

-за проведення експертизи №6/51 від 05.02.2019 в сумі 2288,00 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 21.02.2019, на земельну ділянку площею 0,2021 га, кадастровий номер :01:004:0250, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо судове рішення не скасовано після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1