Справа № 308/3071/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке 05.01.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке 05.01.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що як встановлено досудовим розслідуванням: громадяни України, створили у застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» групу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », учасниками якої систематично публікується інформація щодо розміщення та пересування військовослужбовців, автотранспортних засобів регіональних ТЦК СП, ДПС України, ГУ НП та патрульної поліції.

Встановлено, що в групі «Viber» « ІНФОРМАЦІЯ_1 » особа під псевдонімом « ОСОБА_4 » (суперадміністратор) - це громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 організувавши розміщення в вайбер-групі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повідомлень про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів працівниками ТЦК СП, втручаються в їх законну діяльність та створили перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ та інших військових формувань, що може призвести до суспільно-небезпечних наслідків у вигляді нездійснення в повному обсязі у визначені терміни мобілізаційних заходів, встановлення мобілізаційного ресурсу держави, призову, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З метою відшукання та вилучення речей, що можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.02.2024 (справа №308/3071/24) надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_5 .

У клопотанні вказано на те, що 22.02.2024 року, в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянки ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 , який упаковано в сейф-пакет №100320761 на якому проставлені відповідні написи та підписи понятих і учасників слідчої дії.

Прокурор зазначає, що постановою слідчого у вищевказаному кримінальному провадженні від 22.02.2024 вилучений в ході обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В ході проведення обшуку гр. ОСОБА_5 , підтвердила, що Вона з вказаного технічного пристрою здійснює адміністрування у групі «Detector ROAD».

При обґрунтуванні клопотання прокурор покликається на положення ч.ч. 1, 2 ст. 170, ч. 1 ст. 98 КПК України.

Прокурор зазначає, що на даний час, у органа досудового розслідування є підстави вважати, що всі вилучені предмети містять ознаки речового доказу, як визначено ч. 1 ст. 98 КПК України і будуть використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення. Таким чином, зазначені вилучені предмети відповідають критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні та будуть використані органом досудового розслідування для доказування обставин даного кримінального правопорушення. Метою застосування арешту майна є збереження речових доказів, а підставою для застосування даного виду забезпечення кримінального провадження, є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження

Прокурор зазначає, що із урахуванням вищевказаного, орган досудового розслідування вбачає наявність обґрунтованих ризиків відчуження вилучених предметів третім особам, їх подальше приховування, пошкодження або знищення з метою перешкоджання подальшому проведенню їх експертному дослідженню та встановленню інших обставин кримінального правопорушення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У клопотанні вказано на те, у відповідності до статті 64-2 КПК України «Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт» - третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Прокурором вказано на те, що слідчим, за погодженням з прокурором надіслано на адресу Ужгородського міськрайонного суду клопотання про арешт майна, однак, 28.02.2024 слідчим суддею винесено ухвалу про повернення даного клопотання прокурору для усунення недоліків, із наданням строку в сімдесят дві години для їх усунення, мотивуючи це тим, що із клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор. Дану ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду прокурором отримано 04.03.2024.

У клопотанні вказано на те, що враховуючи, що вилучені предмети містять ознаки передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України та враховуючи, що вище вказані предмети свідчать про можливе вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочинної діяльності, у той же час можуть бути предметом кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а отже, у відповідності до ч..2 ст. 170 КПК України, вони підлягають арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 167, 168, 170, 171, КПК України, прокурор просить: накласти арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, згідно наявної в клопотанні заяви просить проводити розгляд клопотання за його відсутності.

Власник майна, в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином. Від представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , надійшло заперечення на клопотання про арешт майна, просить у задоволенні такого відмовити, майно повернути власнику.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що слідчими 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 05.01.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Згідно наявного у матеріалах клопотання протоколу обшуку від 22.02.2024 проведеного на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (№308/3071/24 від 19.02.2024) за місцем проживання громадянки ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 , який упаковано в сейф-пакет №100320761 на якому проставлені відповідні написи та підписи понятих і учасників слідчої дії.

Постановою слідчого у вищевказаному кримінальному провадженні від 22.02.2024 вилучений в ході обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно клопотання, в ході проведення обшуку гр. ОСОБА_5 , підтвердила, що Вона з вказаного технічного пристрою здійснює адміністрування у групі «Detector ROAD».

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч3. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені в ході обшуку житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_5 речі, могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

При цьому, вказане в клопотанні майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно, інформація яка міститься в телефоні може бути приховано, пошкоджено або знищено володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно протоколу обшуку вказане у клопотанні майно було виявлено та вилучено 22.02.2024.

Прокурором у вказано на те, що слідчим, за погодженням з прокурором надіслано на адресу Ужгородського міськрайонного суду клопотання про арешт майна, однак, 28.02.2024 слідчим суддею винесено ухвалу про повернення даного клопотання прокурору для усунення недоліків, із наданням строку в сімдесят дві години для їх усунення, мотивуючи це тим, що із клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор. Дану ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду прокурором отримано 04.03.2024.

Як вбачається зі змісту клопотання таке датовано 05.03.2024, подано та зареєстровано у суді того ж дня, призначено до розгляду на 07.03.2024 року.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України прокурором, слідчому судді доведено необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання прокурора про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке 05.01.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1