Номер провадження: 11-кп/813/1160/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року, у кримінальному провадженні № 0000639, внесеному до ЄРДР 25 березня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва, Російської Федерації, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та на підставі ст. 69 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання визначено обчислювати з 25 березня 2023 року. Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у період з 25 березня 2023 року до набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням його в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Вироком також вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а саме у порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» №60/95-ВР від 15.02.1995, де передбачено, що діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності у них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, при невстановлених обставинах та у невстановлений час, незаконно придбав та в подальшому зберігав при собі, з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - «амфетамін».

25.03.2023 поблизу торгівельного центру «Таврія В» за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 22 згортка, в середині яких знаходилась заздалегідь розфасована психотропна речовина, обіг якої обмежено, - «амфетамін», загальною масою 5,7003 г., яку ОСОБА_7 зберігав при собі з метою збуту.

Того ж дня, за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено психотропну речовину, обіг якої обмежено - «амфетамін», загальною масою 7,8163 г., яку ОСОБА_7 зберігав в пакеті виготовленого із прозорого, безкольорового, полімерного матеріалу із застібкою типу «zip-lock» з метою збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 придбав та зберігав з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - «амфетамін», загальною масою 13,5166 г., що відповідно до таблиці №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу» затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 №188 віднесено до великих розмірів.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що районний суд, ухвалюючи вирок, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та приводить відповідні доводи, а саме:

- висновки суду про наявність таких пом`якшуючих покарань обставин, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та збіг тяжких особистих обставин, є необґрунтованими, оскільки вони є лише характеризуючи даними про особу обвинуваченого, та ніяким чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. При цьому, більшість мешканців Херсона залишились у складній матеріальній та небезпечній для життя ситуації та не стали на шлях вчинення злочинів, а ОСОБА_7 після деокупації міста Херсона не працевлаштувався та вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу психотропних речовин у великих розмірах. У зв`язку з цим вказане не є достатніми підставами для застосування ст. 69 КК України;

- поза уваги суду першої інстанції залишився той факт, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин, а його злочинну діяльність було припинено завдяки втручанню працівників поліції.

Враховуючи наведене, прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 ( шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримала подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, наводивши у судовому засіданні аналогічні доводи та просила подану апеляційну скаргу задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували апеляційні вимоги прокурора, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінального правопорушення та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, та кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин у великих розмірах.

Що стосується доводів апеляційних скарги прокурора стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченим, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання

та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст. 69 КК. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 листопада 2020 року в справі № 370/2596/18 (провадження № 51-3884 км 20).

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами вчиненого, особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; характеристику особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за яким компрометуючої інформації немає, на диспансерних обліках не перебуває; фактичні обставини - щире каяття обвинуваченого активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та на підставі наведених даних суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Висновок суду про необхідність обрання обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України належно вмотивований. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які творять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Щодо безпідставного врахування судом обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття, апеляційний суд звертає увагу, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Матеріали справи свідчать, що обвинувачений від самого початку ще під час обрання міри запобіжного заходу беззастережно повністю визнав свою винуватість та надав зізнавальні показання, під час досудового розслідування сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки повідомив обставини вчинення кримінального праворпрушення для його повного розкриття, приймав участь у слідчих діях, а під час розгляду справи в суді клопотав про дослідження доказів у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто останній демонструючи готовність нести покарання за вчинене. Також, слід зазначити, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , висловлював жаль з приводу вчиненого та бажав виправити ситуацію, що склалася, тобто останній усвідомив протиправність власної поведінки.

Враховуючи дискреційні повноваження суду щодо застосування до обвинуваченого положень ч. 2 ст. 66 КК України, апеляційний суд доходить висновку, що доводи прокурора про безпідставне врахування судом обставина, яка пом`якшує покарання - збіг тяжких особистих обставин, є неспроможними.

Як убачається з вироку, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення внаслідок втрати раніше існуючих законних способів заробітку через окупацію м. Херсона і наявності грошових боргів.

Можливість врахування обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, обґрунтовується тим, що поєднання несприятливих для особи обставин фізичного, матеріального або морального характеру, що негативно впливають на основні умови її життя, заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки, послаблюють волю особи, знижують її опірність негативним умовам, підсилюють роль ситуативних моментів. Впливаючи на свідомість особи, ці негативні чинники визначають вибір лінії поведінки людини. Визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, пояснюється тим, що особа знаходиться під виливом відповідних негативних зовнішніх чинників (тяжких особистих, сімейних чи інших обставин), які здійснюють тиск на свідомість та волю особи, обмежуючи свободу вибору варіанту поведінки, та схиляють до вчинення суспільно небезпечного діяння. Крім того, наявність цієї обставини свідчить, як правило, про випадковість злочину, про відсутність у винного антисоціальних установок. Кримінальний кодекс України не розкриває змісту цієї обставини, яка пом`якшує покарання. Визнання тих чи інших чинників тяжкими особистими, сімейними чи іншими обставинами здійснюється судом. Встановити вичерпний перелік їх у законі неможливо. Юридична теорія та судова практика тяжкими особистими, сімейними чи іншими обставинами визнає: тяжку хворобу винного, його рідних, близьких або інших осіб; складні взаємовідносини в сім`ї; пережиту душевну травму; стихійне лихо, гострий конфлікт в сім`ї, на роботі; відсутність заробітку; неможливість утримувати сім`ю; негативні життєві умови; складне матеріальне становище; безробіття; несприятливі житлові умови, незаконний вплив.

Збіг цих обставин здійснює формування мотивів вчинення злочину, послаблює волю особи та обумовлює вибір злочинної поведінки. Особа вчиняє злочин з метою усунення або послаблення впливу тяжких обставин, їх негативних наслідків, або в результаті того, що вплив цих обставин на психіку особи послабив її вольовий контроль, знизив її увагу, обережність, здатність керувати своїми діями. Навіть одна, але тяжка обставина може вплинути на психіку особи, послабити волю, знизити її опірність ситуації, що згідно з морально-етичними нормами суспільства викликає поблажливе ставлення до особи, яка вчинила злочин.

Таким чином, враховуючи те, що певні тяжкі обставини (обставина) виступають домінантою у мотивації злочинної поведінки особи, і вона вчиняє злочин для того, щоб уникнути подальшого негативного впливу цих обставин (обставини) , або внаслідок того, що вплив цих обставин (обставини) на психіку особи знизив її здатність керувати своїми діями, вчинення злочину під впливом тяжкої особистої, сімейної чи іншої обставини (обставин) є підставою для визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання.

Тому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції надав належну оцінку поясненням обвинуваченого щодо мотивації його злочинної поведінки, яка обґрунтована принципом гуманізму, справедливості та індивідуалізації покарання.

За таких обставин, приймаючи до уваги враховані судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання; дані щодо особи обвинуваченого, які є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, зважаючи на принцип індивідуалізації покарання, відношення до вчиненого, що в цілому не спростовує правильності висновків суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.

На переконання апеляційного суду, саме такий захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

Стороною обвинувачення не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання та могли б свідчити про несправедливість призначеного покарання.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційна скарга не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу у прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року, у кримінальному провадженні № 0000639, внесеному до ЄРДР 25 березня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4