Справа № 739/501/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/535/24
Категорія - ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000013 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , не заміжня, освіта середня, не працює, раніше не судима,

засуджена за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Скасовано арешт, накладений на три купюри по 100 доларів США кожна з серіями та номерами РС 34676087 В, РС 34676079 В, РС 34676078 В.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 30.12.2023 близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , помітила на полиці шафи гаманець, після чого, таємно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрала з вказаного гаманця, належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 400 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України, за офіційним курсом НБУ, станом на 30.12.2023, складає 15196 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_8 та доведеність її вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості, й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі без застосування положень ст.75 КК України. Послався на безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України. Зазначив, що місцевий суд не в достатній мірі врахував докази, які негативно характеризують особу обвинуваченої, її спосіб життя. Вказав на відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме: щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді; представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора та обвинувачену ОСОБА_8 , котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі представником потерпілої не оспорюються.

Доводи апелянта про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_8 покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченої й всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраної ОСОБА_8 міри покарання, місцевий суд узяв до уваги, що остання щиро розкаявся, визнавши протиправність своєї поведінки, критично оцінила свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою.

Разом з цим, визнання своєї вини, щире каяття обвинуваченої у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання. Жодних обставин, які б обтяжували її покарання, у цьому кримінальному провадженні не встановлено.

Беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відсутність обставин, які обтяжують покарання; особу обвинуваченої, яка раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно; має на утриманні матір похилого віку; з урахуванням досудової доповіді органу пробації; місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст.185 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки її перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, доводи апелянта про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4