ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/490/24

Провадження № 1-кс/210/411/24

11 березня 2024 року

Слідчий суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг клопотання старшого дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження №0000019 від 17.01.2024 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло вищевказане клопотання.

У клопотанні ставиться питання про накладення арешту на банківський рахунок, який обслуговується банківською карткою НОМЕР_1 , яка відкрита у АТ "Універсал Банк».

Слідчий просить заборонити здійснювати будь-які дії щодо розпорядження грошовими коштами (проводити видаткові операції по перерахуванню і зняттю грошових коштів) з банківського рахунку, який обслуговується банківською карткою НОМЕР_1 , яка відкрита у АТ "Універсал Банк» (код банку (МФО) 322001, код за , юридична адреса: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд.54, кв.19).

Виклад обставин та правова кваліфікація

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.01.2024 до ВП № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернулась з письмовою заявою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом того, що 15.01.2024 приблизно о 17 год 50 хв, їй від подруги надійшло смс повідомлення з номеру телефону НОМЕР_2 , у мережі Інтернет в додатку "Телеграм", яка була підписана як ОСОБА_6 , з проханням надіслати їй на банківську картку НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 6000 грн.. На що заявниця самостійно та добровільно за допомогою мобільного додатку АТ «Пумб», здійснила переказ грошових коштів в загальній сумі 6000 грн. Грошові кошти заявниці повернуті не були.

В своїх показаннях потерпіла вказала, що 17.01.2024 близько о 17 год. 50 хв., вона виходила з роботи за адресою: АДРЕСА_1 ,

В цей момент на її мобільний телефон марки самсунг А7, НОМЕР_3 прийшло смс-повідомлення від подруги ОСОБА_7 м.т. НОМЕР_2 на обліковому записі додатку «Телеграм» про те що вона попрохала у борг надіслати їй 6000 гривень та поверне через 2-3 години та надіслала свою банківську картку № НОМЕР_1 . Після чого потерпіла погодилась та самостійно, добровільно зайшла у свій мобільний додаток онлайн-банку «Пумб» де зі своєї картки № НОМЕР_4 перевила 6000 гривень на вказану у смс повідомленні банківську карту.

Цього ж дня близького о 18 год. 27 хв., ОСОБА_5 , знаходилась вдома за адресою: АДРЕСА_2 , їй зателефонувала Лілія та повідомила, що її сторінку у мережі «Телеграм» взломали та шахраї усім розіслали дане смс - повідомлення. Після розмови з подругою ОСОБА_8 , потерпіла зайшла до мережі «Телеграм» у чат з Лілією, але смс-повідомлення вже не було.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що картка, на яку потерпілий перерахував грошові кошти - НОМЕР_1 відкрита в АТ "Універсал Банк» (код банку (МФО) 322001, код за , юридична адреса: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд.54, кв.19).

У зв`язку з викладеним, виникла необхідність у накладенні арешту на банківський рахунок, що обслуговується банківською карткою НОМЕР_1 на якому перебувають грошові кошти потерпілої, який відкритий у Відповідно до інформації, розміщеної в мережі інтернет, АТ "Універсал Банк» (код банку (МФО) 322001, код за , юридична адреса: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд.54, кв.19).

Дізнавач зазначає, що ненакладення арешту та встановлення заборони розпоряджання вказаними грошовими коштами на банківському рахунку може призвести до їх відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника.

Враховуючи викладене, в даному випадку вбачається доцільним прийняти заходи, направлені на запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищеозначеного об`єкту нерухомого майна шляхом накладення на нього арешту, оскільки він є речовим доказом.

Позиції сторін

Дізнавач та прокурор, кожен окремо, надали до суду клопотання про розгляд клопотання у їх відсутність, просять задовольнити клопотання та накласти арешт.

Особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, у судове засідання не прибула, причини своєї неявки не повідомила, враховуючи встановленні строки розгляду такого клопотання та керуючись положеннями ст. 172 КПК України, розгляд клопотання здійснювався за її відсутності.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Стаття 170 КПК встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення.

При цьому, згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 171 КПК України для збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно може бути речовим доказом.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя має встановити:

1) існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такої тяжкості, що дозволяє застосування арешту майна;

2) таке майно, відноситься до виду майна, на яке можна накладати арешт та перебуває у власності осіб, щодо майна яких його дозволено накладати арешт;

3) таке майно відповідає ознакам речовим доказом;

4) за допомогою арешту можливо досягнути завдань, для виконання яких прокурор звертається із клопотанням;

5) наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються, будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження

З урахуванням вказаного, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчим суддею не встановлено наявність зазначених вище обставин, і тому у клопотанні слід відмовити.

Як зазначалося вище, арешт з метою збереження речового доказу може накладатися на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи.

Слідчому судді не представлено взагалі жодних доказів, що потерпіла ОСОБА_5 шляхом застосунку «ПУМБ» зробила переказ грошових коштів у сумі 6000,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 . Зокрема банківські виписки, або реалізація тимчасового доступу.

Слідчим суддею встановлено, що майно грошові кошти в розмірі 6000 грн, відносно яких вирішується питання про їх арешт в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000019 від 17.01.2024 не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження даних речових доказів. Доказів протилежного слідчому судді не представлено.

Як зазначалося вище, арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до частини першої зазначеної статті речовими доказами, зокрема, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Відповідно до частини 5 статті 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно з частиною 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При розгляді даного клопотання встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження №0000019 від 17.01.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, провадиться за фактом, повідомлення про підозру нікому не вручено, тобто на даний час підозрюваного або обвинуваченого не має, цивільний позов у даному кримінальному провадженні також ніким не заявлено, майно грошові кошти не визнано речовим доказом у справі, що свідчить про відсутність правових підстав у накладенні арешту на майно.

Крім того, накладення арешту на вказаний в клопотанні банківський рахунок жодним чином не обгрунтовано.

Матеріали клопотання не містять відомостей про належність банківського рахунку, а так само й доказів, що саме на цей рахунок здійснювалося перерахування коштів, які ймовірно могли бути предметом шахрайських дій.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167-168, 170-174, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження №0000019 від 17.01.2024 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 190 КК України залишити без задоволення.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1