Справа № 131/352/24
Провадження №11-кп/801/654/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000028 від 09.02.2024 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 27.03.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України раніше судимого, а саме: 12 березня 2020 року Баранівським районним судом Житомирської області до покарання у виді 3 років позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк призначеного за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 09.02.2024 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили раніше обраний запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, востаннє засуджений 07.12.2020 Баранівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на шлях виправлення не став, та повторно вчинив умисний злочин.

Так, 09.02.2024 близько 19 години ОСОБА_8 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння та знаходячись в м. Іллінці поряд з територією ТОВ «Іллінецький цукровий завод», що по вул. Європейська, 3, Іллінецької ТГ, Вінницького району Вінницької області, підійшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », належного ОСОБА_9 , в середині якого через вікно помітив, мобільні телефони та аксесуари до них, після чого у ОСОБА_8 виник умисел на викрадення їх викрадення.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна та заволодіння ним, діючи умисно, протиправно, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що на території України введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє на підставі Указу Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 на 90 діб з 16.11.2023 (затверджений Законом № 3429-ІХ від 08.11.2023) переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, своєю ногою розбив склопакет в нижній частині металопластикових вхідних дверей магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та через утворений отвір проник в приміщення магазину.

Перебуваючи в приміщенні вказаного магазину, ОСОБА_8 підійшов до торгового прилавку з якого забрав мобільний телефон марки «ZTE Blade» моделі «А51» чорного кольору вартістю 3199 грн, який поклав в кишеню своєї куртки, після чого ОСОБА_8 підійшов до вітрини розміщеної ліворуч від вхідних дверей магазину з якої взяв зарядний пристрій до телефону марки «Носо С106А + micro» білого кольору вартістю 150 грн та навушники марки «MP3 Denmen DR02» білого кольору вартістю 99 грн, які також помістив до кишень своєї куртки.

З викраденим майном ОСОБА_8 намагався вийти з приміщення магазину, таким чином, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак, був помічений та затриманий охоронниками ТОВ «Іллінецький цукровий завод», тим самим не закінчив вказаний злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_8 намагався таємно викрасти майна належного ОСОБА_9 на загальну суму 3448 грн, що підтверджується видатковими накладними № 62 від 21.12.2023 та № 28 від 01.02.2024.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинена повторно, з проникненням у інше приміщення та в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок Іллінецького районного суду від 27.03.2024 в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України та з врахуванням вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2024 на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити у виді трьох років позбавлення волі.

Захисник вважає призначене судом покарання надто суворим та посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв замах на злочин, що суттєво зменшує суспільну небезпеку скоєного, давав лише зізнавальні покази, свою вину визнав повністю, сприяв у розкритті даного правопорушення, за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, потерпілий немає до нього претензій у зв`язку з відшкодуванням шкоди, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Вважає, що є підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті. Вказує на наявність декількох обставин, що пом`якшують обвинуваченому покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.185 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, і в апеляційній скарзі, не оспорюється.

Доводи захисника стосовно наявності підстав для призначення покарання з врахуванням ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Реалізація такої мети є одним з аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статі (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вимог кримінального закону та враховував характер та обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу останнього, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується по місцю проживання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, повністю визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину.

Поряд з цим, судом враховано обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення у стані викликаному вживанням наркотичних засобів.

Наведене свідчить, що обвинувачений являється особою кримінальної спрямованості, будучи засудженим за умисне кримінальне правопорушення, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність.

Доводи апелянта щодо неналежного врахування усіх обставин справи та даних, які характеризують особу обвинуваченого, є надуманими.

Твердження захисника про наявність такої пом`якшуючої обставини як відшкодування шкоди потерпілому не відповідають дійсності, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, обвинувачений був затриманий на місці вчинення злочину та майно, на яке було спрямовано його злочинний умисел, було вилучено в нього під час затримання, що свідчить про відсутність з його боку будь-яких дій спрямованих на повернення викраденого майна. Тобто повернення майна потерпілому не залежало від волевиявлення обвинуваченого, а навпаки сталось всупереч його бажанню, оскільки він був викритий під час вчинення крадіжки та затриманий.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які б свідчили про можливість зменшення строку призначеного покарання з застосуванням ст. 69 КК України, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених в ній вимог.

Покарання, визначене ОСОБА_8 в межах кримінального закону та у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Також апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника на необхідність призначення покарання з врахуванням вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2024 щодо ОСОБА_8 , адже вказаний вирок не набув законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для зміни вироку не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 27.03.2024 щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4