Справа № 496/1963/24
Провадження № 1-кс/496/1338/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року Біляївського районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка матеріали клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні, № 0000266 від 13.03.2024 року, за ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.03.2024 року на довідку ВЛК №24/29/984 від 02.02.2023р., тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 02.02.2023 видані ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що були вилучені під час огляду місця події, який проведено 12.03.2024 року у період часу з 17.03 по 17.09 год. на території контрольно-прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого на 49 км автошляху М-15 Одеса-Рені.

Клопотання обґрунтовано тим, що 14.03.2024р. Адвокатським об`єднанням «ТДС ГРУП» було направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 з вимогою надати інформацію чи видавалось тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 02.02.2023р., та довідка військово-лікарської комісії від 02.02.2023 р. №24/29/984 р. Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.04.2024 р. № 3579 повідомлено, що тимчасове посвідчення військовозобов?язаного НОМЕР_1 від 02.02.2023р., та довідка військово-лікарської комісії від 02.02.2023 р. №24/29/984 р. видавались.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви про скасування арешту майна, зазначивши, що вже довгий час триває досудове розслідування, а відсутність документів власника позбавляє можливості користуватись майном власника. Крім того, листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.04.2024 р. № 3579 повідомлено, що тимчасове посвідчення військовозобов?язаного НОМЕР_1 від 02.02.2023р., та довідка військово-лікарської комісії від 02.02.2023 р. №24/29/984 р. видавались.

Дізнавач СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області в судове засідання не прибув.

Ознайомившись із матеріалами клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слід зазначити, що слідчий суддя при накладанні арешту на майно, керується положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчим суддею в ухвалі від 14.03.2024 року встановлено, що клопотання дізнавача відповідає вимогам ст. 171 КПК України та вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчий суддя керувався, доданими до клопотання про накладення арешту доказами.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення, дізнавачем визначено, що воно необхідно для збереження в якості речового доказу. Одночасно з цим, дізнавачем зазначено про існування можливих ознак підробки документів, а саме: відсутній штрих-код, також за БД «Оберіг» громадянин не знятий з обліку.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до реалізації мети та підстав такого арешту, а саме збереження речового доказу, до встановлення складу кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про яке, внесено до ЄРДР за № 0000266 від 13.03.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, оскільки санкція ч. 4 ст. 358 КК України, передбачає відповідальність, саме за використання завідомо підробленого документа, тому вилучений документ повинен бути дослідженим експертом, для встановлення факту такої підробки, виникає необхідність у застосуванні такого обтяження, як: відчуження, користування та розпорядження.

Слід зазначити, що посвідчення військовозобов`язаного за своїми характеристиками є письмовим документом, який може бути легко зіпсований, що для завдань та цілей досудового розслідування, виключає можливість його знаходження у власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім іншого, слідчий суддя зазначає, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна є тимчасовим, обирається на час досудового розслідування, в межах строків, передбачених ст. 219 КПК України або до закінчення кримінального провадження. При цьому, сторона кримінального провадження має право звернутись до суду із клопотанням про скасування арешту тимчасово вилученого майна в порядку ст. 174 КПК України у разі, якщо відпадуть причини за яких воно було арештовано.

Тобто, враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про те, що ухвалою суду від 14.03.2024 року арешт було накладено обґрунтовано, та на даний час не спростовано необхідності подальшого застосування арешту майна і потреба в ньому не відпала, оскільки з метою підтвердження виявлених ознак підробки, повинні бути проведенні відповідні слідчі дії на досудовому слідстві.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що надана суду копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.04.2024 р. № 3579 хоч і містить зазначення, що тимчасове посвідчення військовозобов?язаного НОМЕР_1 від 02.02.2023р., та довідка військово-лікарської комісії від 02.02.2023 р. №24/29/984 р. видавались, проте в неї зазначається, що у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відсутні дані щодо непридатності ОСОБА_4 до військової служби з виключенням з військового обліку. В той час як у довідці ВЛК «24/29/984 від 02.02.2023 року зазначається, що ОСОБА_4 непридатний до військової служби.

Тобто, у вказаних документах є суперечності. За вказаних обставин, існує об`єктивна потреба у дослідженні зазначених документів експертом та встановлення обставин їх видачи ОСОБА_4 ..

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

На підставі викладеного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість існування такого обмеження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна, та впевнитись, що подальше існування такого заходу наразі є обґрунтованим.

При цьому слід роз`яснити, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. 174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні, № 0000266 від 13.03.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 14:00 годинні 13 травня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1