Справа № 385/426/24
Провадження № 1-кп/385/64/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2024 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Гайвороні, Голованівського району, Кіровоградської області в залі судових засідань Гайворонського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000030 від 14.03.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мощене, Гайворонського району, Кіровоградської області, українки, громадянки України, освіта середня-спеціальна, одруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 вчинила умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за таких обставин:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу. Депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Відповідно до протоколу першої сесії Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області сьомого скликання від 05 листопада 2015 року «Про вибори депутатів сільської ради, сільського голови та визнання їх повноважень», визнано повноваження новообраних депутатів Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області сьомого скликання, в тому числі визнано обраним депутатом Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області сьомого скликання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05 листопада 2015 року новообрані депутати Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області сьомого скликання, в тому числі ОСОБА_3 , прийняли присягу депутата. Після чого новообраним депутатам було вручено посвідчення.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_3 , з 05.11.2015 являлася депутатом Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області сьомого скликання та згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» була особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, повноваження якої припинилися 26.11.2020, в день відкриття першої сесії Гайворонської міської ради восьмого скликання.

Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в», «г» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 04 грудня 2020 року № 1074-ІХ, який набув чинності з 30.12.2020, доповнено Кримінальний кодекс України статтею 366-3 та встановлено кримінальну відповідальність за умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до примітки до ст. 366-2 КК України суб`єктами декларування у цій статті та статті 366-3 цього Кодексу є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», що діяло до моменту закінчення у ОСОБА_3 повноважень депутата сільської ради, затверджено форму декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Декларація після звільнення декларація, яка подається відповідно до абзацу другого частини другої статті 45 Закону України з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в», «г» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

Відповідно до ч. 1 Правил заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування, шляхом заповнення відповідної електронної форми у власному персональному електронному кабінеті суб`єкта декларування у Реєстрі.

З наведених вище норм законодавства слідує, що ОСОБА_3 як особа, яка припиняє повноваження, пов`язані з виконанням функцій місцевого самоврядування та після припинення таких повноважень, зобов`язана була не пізніше 00 годин 00 хвилин 01.04.2021 подати декларацію після звільнення за 2020 рік.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, повноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_3 , подала 4 щорічні декларації за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, а декларація після звільнення за 2020 рік, станом на 19.03.2024 відсутня.

Так, встановлено, що ОСОБА_3 було достовірно відомо про передбачений законодавством її обов`язок, як депутата Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області сьомого скликання до 01.04.2021 подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Незважаючи на вказані обставини, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, посягаючи на встановлений законодавством порядок функціонування системи запобігання корупції в Україні, ОСОБА_3 , нехтуючи покладеними на неї обов`язками щодо декларування, всупереч вимогам Кримінального кодексу України, Закону України «Про запобігання корупції», рішення «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», не подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік (декларація після звільнення) у визначений законодавством термін, тобто до 00 годин 00 хвилин 01.04.2021.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винуватою себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України не визнала та пояснила, що була депутатом сьомого скликання Мощенської сільської ради в період з 2015 року по 2020 рік. У листопаді 2020 року були перевибори, тому у грудні 2020 року її та інших депутатів зібрали та подякували за роботу, про необхідність подачі декларації після звільнення її не повідомляли. 19.03.2024 року до неї додому приїхали працівники поліції і повідомили, що вона не подала декларацію після звільнення за 2020 рік. В той же день, їй оголосили підозру. Одразу ж на наступний день 20.03.2024 року вона подала вказану декларацію. Зазначає, що нею не було подано своєчасно декларацію після звільнення, оскільки вона не знала про свій обов`язок її подавати, а коли дізналась одразу ж подала. Інші причини несвоєчасного подання декларації в неї відсутні.

В судовому засіданні безпосередньо була допитана свідок ОСОБА_6 , яка пояснила, що ОСОБА_3 являлась депутатом Мощенської сільської ради на виборах 2015 року VII скликання. ОСОБА_6 на той час була секретарем сільської ради. ОСОБА_3 відвідувала сесію та приймала участь у голосуванні. Депутатам повідомляли під підпис, що до 01 квітня вони повинні подати декларації. Про те, чи доводився обов`язок подання декларацій перед звільненням сказати не може. Про те, що ОСОБА_3 не подала декларацію дізналася вже від слідчого, який приїхав до неї, як до свідка по цій справі.

В судовому засіданні безпосередньо був допитаний свідок ОСОБА_7 , який пояснив, що в період з 2010 року по 2020 рік був сільським головою в с. Мощене Гайворонського району. ОСОБА_3 в період з 2015 року по 2020 рік була депутатом сільської ради. Остання відвідувала сесії та приймала участь у голосуванні. На кожній сесії депутатам повідомляли, про обов`язок подачі декларації, інколи навіть під підпис. Про те, чи повідомляли депутатам про обов`язок подачі декларації після звільнення, не пам`ятає.

Крім того, вина ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 366-3 КК України, підтверджується також дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, долученими до обвинувального акта, а саме:

-витягом з ЄРДР № 0000030 від 14.03.2024 року про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 97),

-рапортом ст. інспектора ОСОБА_8 від 18.03.2024 р. про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 99);

-результатами пошуку документів в Єдиному державному реєстрі декларацій (а.с. 103),

-розпорядженням КМУ від 12.06.2020 року №716-р (а.с. 111),

-додатком до розпорядження КМУ від 12.06.2020 року №716-р (а.с. 112-114),

-рішенням Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 2 від 26.11.2020 року (а.с. 118),

-рішенням Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 1 від 26.11.2020 року (а.с. 119),

-протоколом першої сесії Гайворонської міської ради Кіровоградської області восьмого скликання від 26 листопада 2020 року (а.с. 120-121),

-протоколом першої сесії Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області сьомого скликання від 05 листопада 2015 року (а.с. 134-140),

-рішенням Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області № 5 від 05.11.2015 року (а.с. 141-142),

В ході судового слідства достовірно встановлено, що ОСОБА_3 вчинила умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», і суд кваліфікує її дії за ст. 366-3 КК України. Зазначене підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, досліджених судом. Суд не приймає до уваги покази обвинуваченої про те, що вона після оголошення підозри за ст. 366-3 КК України, одразу, на наступний день усунула вказане порушення та подала відповідну декларацію. При цьому суд виходить зі слідуючого.

З досліджених під час судового розгляду матеріалів, наданих стороною захисту, встановлено, що ОСОБА_3 20.03.2024 о 13.04 год. (а.с. 19-27) подала до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію вид якої значиться «при звільненні» та період за який подано дану декларацію це період з «28.04.2020 по 26.11.2020», тобто по день коли було припинено повноваження депутатів Мощенської сільської ради сьомого скликання. Однак, подана ОСОБА_3 до реєстру декларація не являється тим видом декларацій (після звільнення) та не охоплює той період (з 01 січня до 31 грудня 2020 року), в умисному неподанні якої обвинувачується ОСОБА_3 .

Отже, наведені докази, які є належними, допустимими і достовірними, повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч. 1, 2 ст. 84 КПК України).

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У ході судового розгляду суд дійшов до висновку про те, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення є належними та достатніми, надають інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування.

Таким чином, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд суду сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення, давши їм оцінку згідно з вимогами ст.94 КПК України, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, і її дії вірно кваліфіковані за ст.366-3 КК України, що виразились в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Абзацом другим частини другої статті 45 Закону визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є неподання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені,пожежі,землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агента з питань запобігання корупції, витребування відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 будучи суб`єктом декларування, не подала декларацію, що є порушенням вимог статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, оскільки не знання свого обов`язку подачі відповідної декларації, суд не вважає поважною причиною на її не подання.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Так, у відповідності до припису ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Докази, покладені в основу вироку, були зібрані з дотриманням процесуального законодавства, а тому розцінюються судом як допустимі.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 50 КК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ст. 366-3 КК України, відноситься до категорії проступків (в редакції на момент скоєння).

Також при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує досудову доповідь органу пробації, особу винної, яка на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, позитивну характеристику за місцем проживання та колишньої роботи, її відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає необхідним призначити покарання у вигляді штрафу з позбавленням права обіймати певні посади на визначений строк.

В той же час, за обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період з 01.01.2021 року до 01.04.2021 року і акт не містить посилання на діяння ОСОБА_3 вчинені після 01.04.2021 року.

Статтею 366-3 КК України в редакції, чинній на час з 01.01.2021 до 01.04.2021 року, тобто в редакції Закону України № 1074-IX від 04.12.2021 року, було встановлено відповідальність за умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», у виді штрафу від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

З огляду на санкцію цієї статті, зазначене кримінальне правопорушення відповідно до положень ст. 12 КК України вважалось кримінальним проступком.

В силу вимог ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 5 КК України, до діянь ОСОБА_3 підлягала застосуванню стаття 366-3 КК України в редакції Закону України № 1074-IX від 04.12.2020 року, за якою такі діяння є кримінальним проступком.

Пункт 1) ч. 1 ст. 49 КК України визначає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Частина 5 ст. 74 КК України встановлює, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

З огляду на санкцію ст. 366-3 КК України (в редакції закону № 1074-IX від 04.12.2020), зазначене кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Суд виходить з того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні в період з 01.01.2021 до 01.04.2021 року кримінального проступку, передбаченого ст. 366-3 КК України (в редакції закону №1074-IX від 04.12.2020), за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Таким чином, з дня вчинення ОСОБА_3 вказаного кримінального проступку минуло більше трьох років.

Підстави для зупинення або переривання строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України, дослідженими судом доказами не встановлені.

Враховуючи те, що обвинуваченій ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України (в редакції закону № 1074-IX від 04.12.2020) і з моменту його вчинення пройшло більше трьох років, а для даного злочину, згідно з п. 1) ч. 1 ст. 49 КК України, встановлено строк давності притягнення до кримінальної відповідальності два роки, то відповідно до вимог закону, обвинувачена ОСОБА_3 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання згідно з ч. 5 ст. 74 КК України.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєних особою злочинів.

Вимога додержуватися справедливості при застосування кримінального покарання закріплена в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначене покарання, на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42500 гривень з позбавленням права обіймати посади уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на строк 2 роки.

На підставі п. 1) ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_3 звільнити від покарання, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом 30 діб після проголошення.

Учасники судового провадження отримують копію вироку в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_9

Дата документу 25.06.2024