СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/1801/24
ун. № 759/4872/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000900 від 10.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000900 від 10.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000900 від 10.03.2023 року, у якому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, спілкуючись між собою у невстановлені досудовим розслідуванням місці та час, вирішили здобувати кошти для особистих потреб, шляхом незаконного заволодіння грошима та майном громадян, вступивши між собою в попередню злочинну змову.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_5 , взявши з собою ніж, спільно з ОСОБА_6 , приблизно о 19 годині 30 хвилин, прибули на парковку транспортних засобів, що розташована по вул. Берковецькій, 6-Д в м. Києві. Там, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , помітили припаркований автомобіль марки «Mercedes - Benz» моделі «GLE 300», д.н.з. НОМЕР_1 та вирішили ним заволодіти.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, 10.03.2024 року, приблизно о 19 годині 48 хвилин, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дочекались доки до автомобіля повернувся потерпілий ОСОБА_7 , розблокував двері авто та сів на водійське сидіння. В цей момент ОСОБА_5 відчинив задні ліві двері автомобіля та присівши до салону автомобіля почав лівою рукою притискати потерпілого ОСОБА_7 до сидіння та тримаючи в правій руці ніж почав наносити останньому удари ножем в область обличчя та шиї. В цей час ОСОБА_6 підбігши до водійських дверей почав наносити удари руками в обличчя потерпілого ОСОБА_7 при цьому вимагаючи віддати автомобіль марки «Mercedes - Benz» моделі «GLE 300», д.н.з. НОМЕР_1 .

Потерпілий ОСОБА_7 почав чинити супротив та кричати, внаслідок чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення втекли.

У період часу з 08 год. 11 хв. по 09 год., 15 хв. 10.03.2023 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в ході проведення огляду місця події у лісопарковій зоні, яка розташована на відстані приблизно 200-300 метрів від будівельного гіпермаркету «Епіцентр-К», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-В та на відстані 50 м від узбіччя дороги, було виявлено та вилучено:

- кофту білого кольору з капюшоном та написом чорного кольору «New York», а також плямами речовини чорного кольору;

- штани бежевого кольору з манжетами по низу з плямами речовини бурого кольору.

10.03.2024 року постановою слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000900 від 10.03.2024: кофта білого кольору з капюшоном та написом чорного кольору «New York», а також плямами речовини чорного кольору; штани бежевого кольору з манжетами по низу з плямами речовини бурого кольору.

Вказані вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні у зв`язку з їх відповідністю критеріям установленим ст. 98 КПК України, а саме: у зв`язку із тим, що вони є матеріальними об`єктами, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Метою накладення арешту, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів оскільки вони мають істотне значення у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного орган досудового розслідування просить слідчого суддю накласти арешт на вилучене майно, а саме: кофту білого кольору з капюшоном та написом чорного кольору «New York», а також плямами речовини чорного кольору; штани бежевого кольору з манжетами по низу з плямами речовини бурого кольору; з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі та відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000900 від 10.03.2024 року.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, наведених у клопотанні.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України власник майна у судове засідання не викликався задля забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000900 від 10.03.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України (а.с. 5-7).

Уході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арештуна майно, яке було вилучено під час проведення огляду місця події у лісопарковій зоні, яка розташована на відстані приблизно 200-300 метрів від будівельного гіпермаркету «Епіцентр-К», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-В та на відстані 50 м від узбіччя дороги з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі та відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було вилучено під огляду місця події, який відбувся 10.03.2024 року у лісопарковій зоні, яка розташована на відстані приблизно 200-300 метрів від будівельного гіпермаркету «Епіцентр-К», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-В та на відстані 50 м від узбіччя дороги, про що свідчить протокол огляду місця події від 10.03.2024 року разом із додатками до нього у вигляді фототаблиць (а.с. 23-30).

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 10.03.2024 року про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання, визнано речовими доказами кофту білого кольору з капюшоном та написом чорного кольору «New York», а також плямами речовини чорного кольору; штани бежевого кольору з манжетами по низу з плямами речовини бурого кольору у кримінальному провадженні №0000900 10.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України (а.с. 31-32).

Пунктом 7 частини 1 статті 131 КПК України визначено арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України визначені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та передбачені обставини, за яких не допускається застосування заходів кримінального провадження. Серед таких обставин у ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування, слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання слідчого обґрунтовувалось тим, що в органу досудового розслідування є достатньо даних вважати, що перелічені вище речі є матеріальними об`єктами, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Таким чином, метою накладення арешту є запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі та відчуження, а також з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як було встановлено слідчим суддею, вилучене в ході огляду місця події 10.03.2024 року майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000900 10.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Досліджуючи матеріали клопотання у своїй сукупності слідчий судді дійшов висновку, що вилучене майно могло зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ч. 5 ст. 171 ЦПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається із матеріалів поданого клопотання, майно було вилучено у ході огляду місця події 10.03.2024 року, а клопотання надійшло до суду 11.03.2024 року, що вбачається зі штампу вхідної кореспонденції (а.с. 1).

Відтак, вимоги ч. 5 ст. 171 ЦПК України дотримано.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Суд враховує, що статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зважаючи на наведені норми українського процесуального законодавства, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дослідивши матеріали поданого клопотання, проаналізувавши доводи учасників судового засідання щодо необхідності накладення арешту на майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки прокурором доведено як необхідність арешту, так і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000900 від 10.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України задовольнити.

Накласти арешт на вилучене 10.03.2024 року в ході огляду місця події майно, а саме:

- кофту білого кольору з капюшоном та написом чорного кольору «New York», а також плямами речовини чорного кольору;

- штани бежевого кольору з манжетами по низу з плямами речовини бурого кольору;

з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі та відчуження, а також з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000900 від 10.03.2024 року.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1