ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/528/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/795/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України
УХВАЛА

Іменем України

26 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,

встановила:

Вказаною ухвалою у задоволенні клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про визначення розміру застави та адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або визначення розміру застави відмовлено.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено й продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» на шістдесят днів, тобто до 30 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2024 року скасувати; постановити нову ухвалу, якою пом`якшити запобіжний захід до домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби. У разі, якщо суд не знайде підстав для змінення запобіжного заходу, застосувати можливість внесення розміру застави в 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що стороною обвинувачення не було доведено, що існують ризики та судом проігноровано, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, потерпілий по кримінальному провадженню подав заяву про розгляд справи без його участі, що вказує на відсутність претензій з боку потерпілого, цивільний позов не заявлено.

Сторона захисту вважає, що обраний та продовжений Московським районним судом м. Харкова запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 повністю втратив свою актуальність, а ті ризики, на які вказує сторона обвинувачення взагалі не обґрунтовані, не підтверджуються жодними матеріалами кримінального провадження та навпаки спростовуються.

ОСОБА_7 від працівників правоохоронних органів не переховувався, під час проведення першочергових та інших слідчих дій не чинив опору та надавав свідчення з приводу підозри відносно нього; обвинувачений є раніше не судимою особою, яка має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, перебуває в цивільному шлюбі, дружина вагітна. Лише тяжкістю покарання не може обґрунтовуватися ризик переховування. Жодних документів або інших доказів того, що обвинувачений скоїть дії направлені на переховування, в матеріалах справи відсутні.

Ризики вчинити інше кримінальне правопорушення, матеріалами кримінального провадження також не підтверджені жодним чином та на думку сторони захисту спростовуються тим фактом, що особа за стільки років свого життя жодного разу не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Захисник вважав, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний час доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; подальше перебування ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою з врахуванням проблем, викликаних пандемією гострої респіраторної хвороби COVID-19, спалахів гепатиту А, відповідно до існуючої практики та рішень ЄСПЛ, може бути в подальшому визнане як катування та порушення основоположних прав та свобод на життя, здоров`я та справедливий суд.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції оцінив у сукупності всі обставини та характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, врахував конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, не працевлаштований, що свідчить про відсутність законних джерел отримання доходів, не має постійного місця проживання в м. Харкові, в зв`язку з чим є ризики, що він може переховуватися від суду. Крім того, суд вважав, що існують обґрунтовані ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків чи інших учасників процесу, які ще не допитані судом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів,передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

При цьому, відсутність у ОСОБА_7 судимостей, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, малолітньої дитини та цивільної дружини, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики, та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: