Номер справи137/68/24

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.03.2024 Літинський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України - використання завідомо підробленого документа.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману, яке завдало значної шкоди потерпілому.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.209 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману, яке завдало значної шкоди потерпілому розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаялася та підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини. Зокрема вказав, що дійсно отримав підроблене рішення Бірківської сільської ради про передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки, яка розташована на території Літинської селищної ради, та надав документи на земельну ділянку реєстратору з метою реєстрації права власності, оскільки хотів отримати вказану земельну ділянку у приватну власність. Надалі, уповноважив нотаріальною довіреністю ОСОБА_8 , яка від його імені продала вказану земельну ділянку.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку присутніх учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
На підставі вищенаведеного, суд допитавши обвинуваченого та з`ясувавши позицію інших учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Таким чином, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст.337 КПК України, обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акта, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч.1 ст.209 КК України як використання завідомо підробленого документа та заволодіння чужим майном шляхом обману, яке завдало значної шкоди потерпілому та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 вчинив умисний закінчений нетяжкий та тяжкий злочини та умисний закінчений кримінальний проступок.
ОСОБА_4 за місце реєстрації та проживання характеризується позитивно, має вагітну дружину, тісні соціальні зв`язки з батьком, на обліку в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, раніше не судимий.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.
Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив умисні закінчені нетяжкий, тяжкий злочини та кримінальний проступок, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах, установлених санкціями ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, яке буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, із врахуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, визначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. Однак, оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, характеризується позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності, зважаючи на думку сторони обвинувачення, позицію органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого із застосуванням положень ст.75 КК України, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів без відбування основного покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Що стосується додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч.1 ст.209 КК України, то суд вважає, що воно не може бути призначене зважаючи на наступне.
Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Зазначеною статтею передбачений вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначенні у цьому випадку.
Враховуючи вимоги ст.77 КК України суд визнає недопустимим при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання не встановлені.
Керуючись ст.2, 7, 124, 349, 351, 358, 368-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч.1 ст.209 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч.1 ст.209 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 2 (два) роки та без конфіскації майна.
Згідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 2 (два) роки та без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно ч.1 ст.76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з моменту його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Поряд з цим, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, котрі ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження котрих було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя: ОСОБА_1