справа № 361/2135/24
провадження № 1-кп/361/825/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001091 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

встановив :

До Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному №0001091 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 звернулася до суду з письмовим клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору.

Клопотання мотивовано тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК з наступних підстав.

В порушення п. 5 ч.1 ст. 291 КПК України, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, в обвинувальному акті фактично викладено обвинувачення ОСОБА_7 , який є обвинуваченим у кримінальному провадженні №?0001091 та обвинувальний акт відносно якого направлено до суду. Вважає, що в супереч забороні надання будь-яких доказів вини невинуватості) особи до початку судового розгляду, обвинувальний акт мітить посилання на висновки порушення Правил дорожнього руху, як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_7 . Зокрема, в супереч забороні надання будь-яких доказів вини (невинуватості) особи до початку судового розгляду, обвинувальний акт мітить такі посилання: «грубо ігноруючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху», «грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), та п. 12.3 Правил дорожнього Руху». Отже, сторона захисту вважає, що складаючи обвинувальний акт, слідчий або прокурор порушили презумпцію невинуватості, називаючи ОСОБА_7 особою, що вчинила кримінальне правопорушення замість того, що вона підозрюється у цьому.

Тобто, в обвинувальному акті вказано на вчинення злочину обвинуваченим - що е порушенням однієї із концептуальних засад кримінального провадження - презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_7 прямо вказує на вчинення злочину, який ставиться у вину ОСОБА_7 , та є фактичною констатацією цього факту і, всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно стверджує про вчинення зазначеного злочину.

Також захисник ОСОБА_5 зазначила, що стороні захисту прокурор не вручив копії обвинувального акту, оскільки після відкриття матеріалів досудового розслідування, саме слідчий вручив копії обвинувального акту обвинуваченому та захиснику, при врученні висловили свої заперечення слідчому та вимагали надати доручення прокурора на вручення обвинувального акту, оскільки вважали, що слідчий на мав відповідних повноважень, бо таку процесуальну дію відповідно до ч.1 ст. 293 КПК України повинен вчиняти тільки прокурор або слідчий за його дорученням. Також захисник зазначила, що Реєстр матеріалів складений з суттєвим порушенням процесуального закону, оскільки в ньому не зазначено доручення прокурора слідчому на вручення копії обвинувального акту обвинуваченому.

За таких обставин захисник вважає, що 22.02.2024 року підозрюваному ОСОБА_7 , в супереч вимогам ст. 293 КПК України, було вручено копію обвинувального акту не уповноваженою особою та який не скріплений печаткою прокурора, а отже, не може вважатися оформленим відповідно до вимог КПК України.

В судовому засіданні старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 пояснив, що ним було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001091 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та в подальшому 22.02.2024 р. вручений обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_5 . Вказав, що йому було надано прокурором ОСОБА_9 доручення про повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, однак доручення про вручення обвинувального акту не було.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 зазначив, що ним був затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001091 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Вказав, що ним було надано слідчому ОСОБА_8 доручення про повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, однак вказівки в дорученні про вручення обвинувального акту не було.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вказуючи на те, що він повністю відповідає вимогам закону.

Потерпіла заперечувала щодо клопотання захисника.

Суд заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні підлягає з`ясуванню чи відповідає вимогам КПК України обвинувальний акт.

Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У підготовчому судовому засіданні має бути перевірено чи відповідає формулювання обвинувачення вимогам кримінального закону, зокрема чи містить це обвинувачення виклад як об`єктивної так і суб`єктивної сторони злочину.

Це означає, що обвинувальний акт має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про можливість подальшого розгляду за даним обвинувальним актом.

Дослідивши обвинувальний акт суд вважає, що він відповідає всім вищевказаним вимогам, і містить посилання на усі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно вимог ст. 91 КПК України. Обвинувальний акт не являється остаточним рішенням, яке встановлює винуватість чи невинуватість особи; обставини, викладені в обвинувального акті, доводяться прокурором під час судового розгляду, а не у підготовчому судовому засіданні.

Крім того, обвинувальний акт не встановлює ані фактів, ані подій, а є процесуальним рішенням, у якому прокурор викладає свої висновки щодо винуватості особи і щодо можливості направлення обвинувального акту на розгляд до суду. В подальшому обставини, викладені у обвинувальному акті, перевіряються судом, який і ухвалює остаточне рішення.

Судом досліджено обвинувальний який перебуває на розгляді в суді: останній підписано слідчим та прокурором (а.п. 7), крім того, обвинувальний акт затверджено прокурором та мається печатка прокуратури (а.п.5).

Суд приймає до уваги твердження захисника обвинуваченого про те, що в супереч вимогам ст. 293 КПК України, було вручено копію обвинувального акту не уповноваженою особою, а саме слідчим ОСОБА_8 .

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 291 КПК обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором.

Частина третя статті 291 КПК передбачає, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Положення статті 293 КПК передбачають, що одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Належна правова процедура - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні -це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що слідчий ОСОБА_8 не мав доручення від прокурора про вручення обвинувального акту, тому не мав повноваження вручити копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику.

З пояснень прокурора ОСОБА_9 у судовому засіданні, убачається, що фактично він переклав свій обов`язок щодо вручення обвинувального акта на слідчого, але письмове доручення слідчому на вручення обвинувального акту відсутнє.

Саме тому, суд не бере до уваги дані, що містяться у розписках (а.п. 11.12), що останні були вручено саме прокурором, оскільки особисто прокурор в судовому засіданні зазначив, що такі ним не вручалися.

На думку суду, у даному кримінальному провадженні вимоги закону при врученні обвинувального акту належним чином не дотримані, що унеможливлює призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки таке порушення не може бути виправлене в суді під час розгляду справи.

З огляду на викладене обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору відділу Київської обласної прокуратури прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 293, 314-317, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони захисту задовольнити.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001091 від 22.12.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, повернути прокурору на виконання вимог ст. 293 КПК України.

Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки протягом розумного строку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1