Справа №592/6047/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/176/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми кримінальне провадження № 592/6047/21 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.12.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК, і призначити йому покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 18.08.2021 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 4028 грн майнової шкоди та 10000 грн моральної шкоди, оскільки обвинувачений неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, викрадене майно не повернув, заподіяної злочином шкоди не відшкодував, в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий злочин, а суд призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання. Потерпілий є пенсіонером, хворіє і через відсутність коштів погодився із вартістю викраденого в нього майна за експертизою, не погоджується із сумою відшкодування моральної шкоди.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.12.2021 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 4 ст.70 КК за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_10 засуджений за цим вироком та вироком Зарічного районного суду м. Суми від 18.08.2021, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 7 728 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_15 3 991 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_16 6287 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_17 14 075 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_18 7 708 грн відшкодування майнової шкоди і 1000 грн відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_19 8 400 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_20 8000 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_21 10 255 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_22 3 769 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_23 11 097 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_24 2 883 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_25 2 252 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_26 7 371 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_27 4 450 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_28 5 473 грн відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_29 5975 грн відшкодування майнової шкоди та 1000 грн відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_12 4 028 грн відшкодування майнової шкоди і 2 000 грн відшкодування моральної шкоди; на користь держави витрати, пов`язані з залученням експертів в сумі 42945,83 грн.

Згідно вироку, 22.09.2020 близько 02:00 ОСОБА_10 , перебуваючи на території подвір`я поблизу будинку АДРЕСА_3 , таємно, повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до господарського нежитлового приміщення, звідки викрав майно, що належить ОСОБА_23 на загальну суму 11 097 грн.

24.09.2020 близько 02:00 ОСОБА_10 , перебуваючи на території подвір`я поблизу будинку АДРЕСА_3 , таємно, повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до господарського нежитлового приміщення, звідки викрав майно, що належить ОСОБА_30 на суму 2 467 грн.

30.09.2020 близько 01:00 ОСОБА_10 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_4 , повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до підсобного приміщення, звідки викрав майно, що належить ОСОБА_15 на суму 3 991 грн.

22.10.2020 близько 02:00 ОСОБА_10 , перебуваючи на території подвір`я поблизу багатоповерхового будинку АДРЕСА_5 , таємно, повторно, шляхом зламу навісного замку, проник до господарського приміщення, звідки викрав належне ОСОБА_20 майно вартістю 8 000 грн.

26.10.2020 близько 01:00 ОСОБА_10 , таємно, повторно, шляхом пошкодження петель від навісного замка заздалегідь пристосованим предметом, проник до підсобного приміщення, що знаходиться на території подвір`я поблизу будинку АДРЕСА_6 , що перебуває у володінні ОСОБА_31 , звідки викрав майно останньої на загальну суму 17 429 грн.

27.10.2020 вночі ОСОБА_10 , перебуваючи на території подвір`я поблизу будинку АДРЕСА_6 , таємно, повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до господарського нежитлового приміщення, звідки викрав майно, що належить ОСОБА_22 на загальну суму 3 769 грн.

04.11.2020 близько 02:20 ОСОБА_10 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_7 , таємно, повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до нежитлового приміщення, звідки викрав майно, що належить ОСОБА_32 на загальну суму 8 333 грн.

07.11.2020 вночі ОСОБА_10 таємно, повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до господарського приміщення, поблизу будинку АДРЕСА_6 , звідки викрав майно належне ОСОБА_33 майно на загальну суму 4 893 грн.

10.11.2020 близько 02:00 ОСОБА_10 таємно, повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до господарського приміщення, поблизу будинку АДРЕСА_8 , звідки викрав майно належне ОСОБА_34 майно на загальну суму 5473 грн.

24.11.2020 близько 00:47 ОСОБА_10 таємно, повторно, шляхом пошкодження навісного замка, проник до підсобного приміщення, на території домоволодіння буд. АДРЕСА_9 , яке перебуває у володінні ОСОБА_35 , звідки викрав належне останньому майно на 6 033 грн.

01.12.2020 близько 00:22 ОСОБА_10 таємно, повторно, шляхом пошкодження петель від навісного замка, проник до підсобного приміщення біля буд. АДРЕСА_10 , яке перебуває у володінні ОСОБА_36 , звідки викрав належне їй майно, чим завдав шкоди останній на суму 12 142 грн.

08.12.2020 близько 02:00 ОСОБА_10 таємно, повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до господарського приміщення поблизу будинку АДРЕСА_11 , яке перебуває у володінні ОСОБА_16 , звідки викрав належне останній майно на загальну суму 6 287 грн і в цей же день близько 02:00 повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до господарського приміщення поблизу будинку АДРЕСА_12 , звідки викрав належне ОСОБА_18 майно вартістю 7 708 грн.

В період часу з 13 до 16.12.2020 вночі ОСОБА_10 таємно, повторно, шляхом зламу навісного замка, проник до господарського приміщення АДРЕСА_13 , звідки викрав належне ОСОБА_37 майно вартістю 5018 грн.

15.12.2020 близько 02:00 ОСОБА_10 , перебуваючи в АДРЕСА_14 , повторно, шляхом пошкодження навісного замка, проник до нежитлового господарського приміщення, звідки викрав належне ОСОБА_24 майно на суму 2 883 грн.

22.12.2020 близько 02:00 ОСОБА_10 , перебуваючи в АДРЕСА_15 , таємно, повторно, шляхом пошкодження навісного замка, проник до нежитлового господарського приміщення у дворі будинку, звідки викрав належне ОСОБА_38 майно на суму 2 999 грн.

23.12.2020 близько 01:00 ОСОБА_10 , перебуваючи в АДРЕСА_16 , повторно, шляхом пошкодження навісного замка, проник до підсобного приміщення на території домоволодіння, яке перебуває у володінні ОСОБА_39 , звідки викрав належне останньому майно на загальну суму 17 397 грн.

05.01.2021 близько 02:00 ОСОБА_10 таємно, повторно, проник до гаражу поблизу будинку АДРЕСА_17 , який перебуває у володінні ОСОБА_27 , звідки викрав належне потерпілій майно на суму 4 450 грн.

06.01.2021 близько 02:00 ОСОБА_10 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , таємно, повторно, проник до господарського приміщення, яке перебуває у володінні ОСОБА_14 , звідки викрав належне їй майно на суму 7 728 грн.

07.01.2021 вночі ОСОБА_10 , перебуваючи в АДРЕСА_18 , таємно, повторно, проник до підсобного приміщення поблизу будинку АДРЕСА_6 , яке перебуває у володінні ОСОБА_19 , звідки викрав належне йому майно на суму 8 400 грн.

16.01.2021 близько 01:30 ОСОБА_10 таємно, повторно, проник до господарського приміщення поблизу будинку АДРЕСА_19 , звідки викрав належне потерпілому ОСОБА_21 майно вартістю 10 255 грн.

21.01.2021 вночі ОСОБА_10 таємно, повторно, проник до підсобного приміщення поблизу будинку АДРЕСА_20 , звідки викрав належне ОСОБА_29 майно на загальну суму 5 975 грн.

15.02.2021 вночі ОСОБА_10 повторно, таємно, проник до підсобного приміщення на території подвір`я будинку АДРЕСА_4 , звідки викрав належне ОСОБА_40 майно на суму 1 470 грн.

19.02.2021 близько 03:00 ОСОБА_10 таємно, повторно, проник до підсобного приміщення на території домоволодіння по АДРЕСА_21 , яке перебуває у володінні ОСОБА_41 , звідки викрав належне останньому майно на суму 6500 грн.

21.02.2021 вночі ОСОБА_10 таємно, повторно, проник до господарського приміщення на території подвір`я поблизу будинку АДРЕСА_22 , звідки викрав належне ОСОБА_25 майно, чим заподіяв збитку останньому на суму 2 252 грн.

25.02.2021 близько 02:20 ОСОБА_10 таємно, повторно, проник до господарського приміщення на території домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки викрав належне ОСОБА_12 майно на загальну суму 4 028 грн.

11.03.2021 близько 01:00 ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_23 , таємно, повторно, проник до приміщення на першому поверсі під`їзду № 2 вказаного будинку, звідки викрав належне ОСОБА_42 майно на суму 5 407 грн.

12.03.2021 близько 02:00 ОСОБА_10 повторно, таємно, проник до нежитлового приміщення поблизу будинку АДРЕСА_24 , звідки викрав належне ОСОБА_43 майно на суму 2 210 грн, а 13.03.2021 близько 02:00 проник до підсобного приміщення на території домоволодіння по АДРЕСА_25 , яке перебуває у володінні ОСОБА_44 , звідки викрав належне останньому майно на суму 5 364 грн.

У період часу з 01 до 17.03.2021 вночі ОСОБА_10 таємно, повторно, проник до господарського приміщення на території подвір`я поблизу будинку АДРЕСА_26 , звідки викрав належне ОСОБА_45 майно загальною вартістю 11 290 грн, а 18.03.2021 близько 01:30 проник до господарського приміщення поблизу будинку АДРЕСА_24 , звідки викрав належне ОСОБА_26 майно в розмірі 7 371 грн.

На початку березня 2021 року вночі ОСОБА_10 таємно, повторно, проник до підсобного приміщення на території подвір`я поблизу будинку АДРЕСА_27 , яке перебуває у володінні ОСОБА_46 , звідки викрав належне йому майно на суму 8 336 грн.

22.03.2021 вночі ОСОБА_10 , проник до господарського нежитлового приміщення на території подвір`я поміж будинків АДРЕСА_28 , яке перебуває у володінні ОСОБА_47 , звідки викрав належне їй майно на суму 5 338 грн, а 23.03.2021 близько 01:00 проник до підсобного приміщення на території домоволодіння по АДРЕСА_24 , звідки викрав належне ОСОБА_17 майно на суму 14 075грн.

24.03.2021 близько 01:30 ОСОБА_10 в АДРЕСА_29 , переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_30 , проник до підсобного приміщення, яке належить ОСОБА_48 , і викрав належне останньому майно на суму 5 616 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи представника потерпілого ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі представника потерпілого не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 про м`якість призначеного ОСОБА_10 покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого злочину означає з`ясування судом питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного злочину, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (або прокурора), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше судимий, не працює; обставини, які пом`якшують покарання визнання обвинуваченим вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, щире каяття, часткове відшкодування заподіяної злочинами шкоди шляхом повернення майна, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, дійшов цілком правильного висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише при призначенні йому реального покарання у виді позбавлення волі, а саме за ч. 3 ст. 185 КК у виді чотирьох років позбавлення волі, яке на переконання колегії суддів перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, внаслідок чого вид і розмір призначеного ОСОБА_10 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. При цьому суд першої інстанції правильно визначив ОСОБА_10 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК.

Зазначені в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_9 обставини щодо тяжкості вчинених злочинів, дані щодо особи обвинуваченого, який вчинив злочини з корисливих мотивів, маючи не зняті та не погашені судимості, не повернув викрадене майно в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому не можуть бути прийнятими до уваги.

Що стосується доводів представника потерпілого ОСОБА_9 про неправильне вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 , то колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Зокрема, відповідно ст. 1177 ЦК шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК)

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

При вирішені позовів про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції врахував глибину фізичних і моральних страждань потерпілого та їх тривалість, з урахуванням яких, а також виходячи із засад розумності і справедливості, задовольнив позов потерпілого частково та ухвалив стягнути з обвинуваченого 2000 грн моральної шкоди.

Однак з таким розміром моральної шкоди колегія суддів погодитися не може, оскільки винними, протиправними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_12 була заподіяна моральна шкода, яка полягала в моральних переживаннях, що їх зазнав потерпілий у зв`язку із вчиненим кримінальним правопорушенням, а тому, з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, завдана останньому моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 10000 грн у межах заявленого цивільного позову, що на переконання колегії суддів в повній мірі відповідатиме вимогам розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Ураховуючи викладене, виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, відповідно вимогам ст. 2, 7, 9, 408 КПК колегія суддів вважає за необхідне судове рішення змінити в частині вирішення цивільного позову шляхом збільшення суми відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.12.2021 відносно ОСОБА_49 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_50 про стягнення моральної шкоди у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Стягнути з ОСОБА_49 на користь потерпілого ОСОБА_12 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4