ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/389/23 Номер провадження 11-кп/814/1252/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000740, за апеляційною скаргою прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився в с. Локішки Полтавського району Полтавської області, проживає в АДРЕСА_1 , освіта загальна середня, пенсіонер, фізична особа-підприємець, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 15.10.2023, близько 14 год 50 хв, керуючи технічно-справним транспортним засобом Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Р-60 Суми-Пирятин в сторону м. Пирятин, де проїжджаючи неподалік с. Яцини Лубенського району Полтавської області, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), - яким визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, -змінив напрямок свого руху праворуч, виїхав до краю проїзної частини, після чого змінив напрямок свого руху ліворуч, здійснив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу для руху та в подальшому на ліве по напрямку його руху узбіччя, що призвело до перекидання автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 .

В результаті даної пригоди пасажир автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (на момент ДТП знаходилася на передньому пасажирському сидінні) отримала такі тілесні ушкодження: забиті рани в лобно-тім`яній ділянці зліва, по передній поверхні нижньої третини лівої гомілки, по тильній поверхні лівої кисті в проекції п`ясно-фалангового суглобу 3-го пальця, по тильній поверхні лівої кисті в проекції проксимального міжфалангового суглобу 2-го пальця, по тильній поверхні лівої кисті в проекції проксимального міжфалангового суглобу 3-го пальця, по тильній поверхні лівої кисті в проекції дистального міжфалангового суглобу 3-го пальця; садно в ділянці правого скату носа; садно по тильній поверхні лівої ступні; підшкірний крововилив по передній грудної клітини, в проекції 6-го ребра по кологрудинній лінії справа, підшкірний крововилив по заднє-зовнішній поверхні, в проекції лівого скокового суглобу; підшкірний крововилив по переднє-внутрішній поверхні середньої третини правого стегна; підшкірний крововилив по переднє-зовнішній поверхні середньої третини лівого стегна; крововилив у м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні у проекції склепіння черепа за виключенням правої скроневої ділянки; лінійний перелом кісток склепіння черепа, що бере свій початок, на межі лобної, скроневої та основної кісток зліва, розповсюджується вверх по шкаралупі лівої скроневої кістки, далі повертає вправо та розповсюджується по лівій тім`яній кістці вздовж вінцевого шва, на відстані від нього 1-1,5 см, перетинає сагітальний шов та сліпо затухає на внутрішньому (сагітальному) краї правої тім`яної кістки; крововиливи під м`яку мозкову оболонку по конвекситальних поверхнях лівих скроневої та тім`яної ділянок, по конвекситальній поверхні правої скронево-тім`яної ділянки та по верхніх поверхнях обох мигдаликів мозочку; крововилив в речовині підкоркової ділянки головного мозку; непрямий перелом тіла грудини в місці прикріплення 3-х ребер; прямий перелом руків`я грудини в місці прикріплення перших ребер; непрямі переломи 1,2,3,4,5,6,7,8 ребер зліва по середнє-ключичній лінії; 2,3,4,5,6,7,8,9 ребер з ліва по середній пахвинній лінії; прямі переломи 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11 ребер зліва по лопатковій лінії з вистоянням списоподібних уламків у плевральну порожнину; непрямі переломи 1,2,3,4,5,6,7 ребер справа по середне-ключичній лінії з масивними крововиливами в місцях преломів. Розрив хребтового стовпа по міжхребцевому дискові по L1-L2; рана по задній поверхні нижньої долі лівої легені; крововилив по передній поверхні навколосерцевої сумки з розповсюдженням на клітковину переднього середостіння; розрив капсули та паранхіми селезінки по вісцеральній поверхні; крововиливи в підшкірно-жирову клітковину та м`язи; по задній поверхні грудної клітини справа, в проекції правих поперечних відростків грудних хребців та в поперековому відділі, в проекції остистих відростків 1-2 поперекових хребців; переломи остистих відростків 1-12 грудних хребців та 1 поперекового хребця; перелом тіла лівої лопатки.

Виявлені тілесні ушкодження, враховуючи механізм їх утворення, стосовно живої особи можуть бути оцінені лише у своїй сукупності як такі, що носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх спричинення, в даному випадку таких, що призвели до смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала 15.10.2023 внаслідок тупої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалася переломом кісток склепіння черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, які і стали безпосередньою причиною смерті.

Порушення вимог п.10.1 ПДР обвинуваченим з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та настанням її суспільно-небезпечних наслідків.

ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить вирок скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевим судом не надано належної оцінки тому, що даний злочин відноситься до категорії тяжких серед кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту, під час вчинення злочину обвинувачений грубо порушив вимоги «Правил дорожнього руху України», не врахував дорожню обстановку, в результаті чого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Вказує, що суд першої інстанції мотивував не призначення додаткового покарання зважаючи на позицію потерпілої, а також те, що обвинувачений зареєстрований ФОП та його діяльність пов`язана з необхідністю використання автотранспорту.

Вважає, що місцевий суд належним чином не вмотивував своє рішення щодо не призначення додаткового покарання, не давши належну оцінку сукупності обставин ДТП та його непоправні наслідки у вигляді смерті людини та призначив покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала скаргу та просила її задовольнити. Обвинувачений, захисник та потерпіла заперечили проти доводів апеляційної скарги. Повідомили, що ОСОБА_7 отримує мізерну пенсію, а зайняття вантажним перевезенням фактично є його джерелом доходу. У разі позбавлення права керування транспортним засобом, ОСОБА_7 буде позбавлений засобів до існування.

Мотиви суду.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК України - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування та перевірених у суді належних та допустимих доказах.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчинений з необережності, особу обвинуваченого, який будучи особою раніше не судимою, вперше вчинив злочин, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, пенсіонер, зареєстрований фізичною особою-підприємцем, висловлював жаль з приводу вчиненого, критично ставиться до своїх дій, здійснює перерахування на ЗСУ.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення вперше, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Врахувавши тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, висновок досудової доповіді органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, думку потерпілої, суд дійшов переконання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України містить альтернативне додаткове покарання у вигляді застосування позбавлення права керування винної особи транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не призначати додаткове покарання ОСОБА_7 не надав належної оцінки тому, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до тяжких під час вчинення якого обвинувачений грубо порушив вимоги «Правил дорожнього руху», не врахував дорожню обстановку, в результаті чого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Основний акцент у своїх доводах прокурор робить на тяжких наслідках у вигляді смерті людини. Проте колегія суддів вважає, що тяжкість наслідків у даному випадку мала б бути врахована при ухваленні судом рішення про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

В даному випадку колегія суддів враховує конкретні обставини справи, а саме суть порушення ПДР, що виразилися у тому, що під час керування транспортним засобом Toyota Camry в районі с. Яцини близько 14.50 год. при зустрічному роз`їзді з легковим автомобілем ОСОБА_7 взяв трохи правіше, оскільки дорога була дещо звужена - смуга руху фактично на ширину автомобіля. Праві колеса схопили грунт, в результаті чого стався занос автомобіля на зустрічну смугу. Намагаючись вирівняти авто, ОСОБА_7 викрутив кермо вправо і оскільки дорожнє покриття було вище узбіч, скат лівого колеса тріснув і транспортний засіб перевернувся декілька разів.

Про такий розвиток подій в суді першої інстанції повідомив обвинувачений. Оскільки обставини відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, інших даних про подію у суду не було.

Вбачається, що першочергове порушення ПДР не можна вважати грубим, оскільки через звуження дороги, автомобіль під керуванням обвинуваченого правими колесами схопив грунт.

В даному випадку, для призначення додаткової міри покарання, підлягає саме врахування судом обставин, які свідчать про порушення особою, що керує транспортним засобом, правил дорожнього руху.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, рішення суду є законним, належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4