Справа № 461/3478/24
Провадження № 1-кп/461/460/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.05.2024 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження №0000839 від 02.03.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вихів, Любешівського району, Волинської області, українця, громадянина України, не працюючого, з вищою освітою, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

01.03.2024 о 18:46 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , побачив велосипед, який був залишений без нагляду, після чого в нього виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 цього ж дня о 18:57 год., з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, під час дії воєнного стану на території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, таємно, викрав велосипед марки «Kalkhoff», чорного кольору, з наявними надписами англійськими літерами зеленого кольору «Kalkhoff», належний ОСОБА_6 , та розпорядився ним на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому матеріальної шкоди на суму 8 000 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, та пояснив суду, що дійсно 01.03.2024 він перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 , де побачив велосипед марки «Kalkhoff», який він викрав. Обвинувачений пояснив, що у вчиненому щиро розкаюється та просить суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду у даній справі без його участі. Окрім того, потерпілий повідомив, що цивільного позову заявляти наміру немає.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України є правильною, оскільки останній вчинив викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, скоєне обвинуваченим ОСОБА_4 , відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, не одружений, дітей на утриманні не має, не працює, з вищою освітою, раніше не судимий, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері та у психоневрологічному диспансерах. Окрім того, судом при призначенні обвинуваченому покарання, також враховується те, що потерпілий у даному кримінальному провадженні жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті КК України.

Разом з тим, враховуючи вищенаведені обставини, на думку суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, із звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Окрім того, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 13.04.2024 у справі №463/1837/24 щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань №19 Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, строком до 19.05.2024 року включно.

Згідно ч. 1 статті 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Приймаючи до уваги, що обвинуваченого засуджено до покарання з випробуванням, запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає зміні на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 75, 185, 357 КК України, 368-371, 373, 374, 376, 377 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований щодо ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 13.04.2024 у справі №463/1837/24 змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.1 ст.377 КПК України, звільнити ОСОБА_4 з - під варти в залі судового засідання після проголошення вироку суду.

Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з дня проголошення вироку.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

велосипед марки «Kalkhoff», чорного кольору - залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 ;

DVD-R диск, 2 шт. - залишити у матеріалах справи.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1