ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001937, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 17 січня 2024 року.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 01 вересня 2019 року до 17 січня 2024 року включно.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному вбивстві, вчиненому за наступних обставин.

ОСОБА_7 , у період часу приблизно з 22.10 год. 31 серпня 2019 року по 02.10 год. 01 вересня 2019 року, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки, виниклої на ґрунті особистих неприязних стосунків з колишньою дружиною ОСОБА_9 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, утримуючи в руці предмет, схожий на сокиру, яку він визнав знаряддям злочину, умисно завдав ОСОБА_9 чисельну кількість ударів в ділянку голови, тулубу та кінцівок, точну кількість яких під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, ран та синців на голові та обличчі, крововиливів під м`які покривні тканини голови, перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливу під твердими мозковими оболонками, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою речовини головного мозку, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Крім того, в результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді чисельних саден на кінцівках, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також тілесні ушкодження у вигляді чисельних переломів ребер, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Смерть потерпілої ОСОБА_9 настала від черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепу з крововиливами під оболонку та речовину головного мозку, приблизно о 02.10 год. 01 вересня 2019 року на місці скоєння злочину.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати.

Під час апеляційного перегляду обвинувачений уточнив свої апеляційні вимоги та просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що його вина, мотив і ціль вчинення злочину не доведені наявними у матеріалах справи доказами. Вважає, що показання свідків щодо його особи та факт його розлучення з потерпілою є недопустимими доказами. Вказує, що висновок судово-психологічної експертизи є недопустимим доказом. Вважає, що головуючим суддею здійснювався тиск на свідка ОСОБА_10 . Вказує, що огляд місця події було проведено не повно та односторонньо, оглянуто лише територію не далі 3-ьох метрів від тіла вбитої, не перевірено другий вхід, не встановлено свідків, не перевірено наявність крові у приміщеннях. Звертає увагу, що на момент здійснення телефонних дзвінків вже було вчинено вбивство, при цьому на телефоні чи на кухні, з якої було здійснено дзвінок, слідів крові не виявлено. Вказує, що під час досудового розслідування не було встановлено всіх осіб, яким додзвонилась померла, з яких хтось прийшов до неї перед її смертю та залишив на посуді і предметах, залишених на місці злочину, сліди, які не було ідентифіковано. Зазначає, що заперечує факт використання ним сокири, як про це вказано на першому аркуші вироку. Звертає увагу, що органом досудового розслідування не було проведено та судом було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення дактилоскопічної експертизи сокири, яка наче б то була знаряддям вчинення злочину. Вказує, що сліди крові на його футболці були виявлені на задній стороні, що не характерно для слідів, отриманих внаслідок завдання тілесних ушкоджень, та експерт під час проведення експертизи не зміг надати відомості про механізм утворення слідів крові на одязі. Зазначає, що сварка в них з померлою напередодні вбивства була рядовою для них, після розмови він пішов спати, а померла почала комусь дзвонити, щоб не гуляти одній. Звертає увагу на тиск на свідків під час допиту.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з не доведенням того, що обвинуваченим був вчинений цей злочин.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд першої інстанції не забезпечив з метою реалізації стороною захисту права необхідні для цього умови і не провів всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, безпосередньо докази не дослідив, в зв`язку з чим в повному обсязі не перевірив доводи сторони захисту. Вважає, що суд надав суперечливу оцінку дослідженим доказам, не навів обґрунтованих мотивів, з яких не визнав деякі докази обвинувачення недопустимими, зокрема, протокол огляду місця події від 01 вересня 2019 року, протокол огляду трупу від 01 вересня 2019 року та протокол огляду від 01 вересня 2019 року. Вказує, що огляд місця події та огляд трупу проведено з порушенням вимог КПК України, а саме: без присутності підозрюваного ОСОБА_7 та без ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення огляду місця події. Вказує, що у протоколі огляду трупу від 01 вересня 2019 року відсутні будь-які із вказаних даних стосовно судового експерта СМЕ ОСОБА_11 , окрім прізвища, та в останньому відсутній підпис вказаного судового експерта. Звертає увагу, що додатки до протоколу огляду місця події від 01 вересня 2019 року неналежно засвідчені, а саме відсутні підписи понятих та учасника ОСОБА_12 . Вказує, що свідки та представник потерпілого під час судового розгляду не змогли підтвердити винуватість обвинуваченого. Зазначає, що проведеними судово-медичними експертизами також не підтверджується винуватість обвинуваченого. Вказує, що при описанні фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення взагалі не описано та не конкретизовано обставини, які орган досудового розслідування вважали встановленими, а саме: причинно-наслідковий зв`язок між діяннями обвинуваченого та подією злочину; конкретний час вчинення злочину. Вважає, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотань про призначення трасологічної дактилоскопічної експертизи слідів на голові сокири та топорища, про визнання недопустимими доказами та про тимчасовий доступ до речей і документів.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали свої апеляційні скарги, просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не доведенням того, що обвинуваченим був вчинений цей злочин.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпілий ОСОБА_13 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке він засуджений, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Твердження сторони захисту на те, що в матеріалах провадження відсутні об`єктивні докази винуватості ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, спростовуються поясненнями поясненнями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , судових експертів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події та трупу, огляду предметів та у висновках судово-медичних експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд, на підтвердження свого висновку, обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , який вказав, що обвинувачений ОСОБА_7 - його батько, а померла ОСОБА_9 - його мати. Він проживав з батьками за адресою: АДРЕСА_1 , але іноді ночував у дівчини. 31 серпня 2019 року у батька був день народження і увечері приблизно о 20.00 год. він разом зі своєю дівчиною ОСОБА_23 на прохання матері приходили до батьків на святкування. Коли вони прийшли, батько та мати були вже напідпитку і в якійсь момент, коли вони знаходилися за столом та спілкувалися, під час розмови батько почав підвищувати голос на його дівчину, вимагаючи від неї, щоб вона зайнялась прибиранням посуду зі столу, а потім схопив її за шию, після чого вона почала плакати, вони покинули батьків та пішли додому до неї. Приблизно о 05.00 год. ранку він прокинувся та побачив на телефоні декілька пропущених дзвінків від мами та приблизно 20 пропущених дзвінків від батька, але він на них був ображений і тому не став їм телефонувати. В подальшому о 09.30 год. йому зателефонували з поліції і попросили підійти додому, та коли він прийшов до будинку, йому повідомили, що мама вбита. Коли батько випивав, то становився буйним та агресивним, кричав, міг підняти руку на матір.

Судом також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні вказала, що з ОСОБА_13 вони разом проживають у неї вдома, а обвинувачений - батько ОСОБА_13 31 серпня 2019 року вони на запрошення мами ОСОБА_13 прийшли знайомитися до його батьків, в цей день був день народження обвинуваченого і стіл був накритий у дворі ближче до воріт. Коли вони прийшли, гостей вже, окрім них, не було і вони сиділи учетвером. Вона з ОСОБА_13 пили вино, а його батьки вживали горілку. Вони розмовляли, а потім обвинувачений у грубій формі наказав їй піти і помити посуд. Коли вона сказала, що помиє посуд пізніше, ОСОБА_7 став агресивним та, підійшовши до неї, схопив її за шию, наполягаючи на тому, щоб вона виконала те, що він каже. Її почала захищати померла, але обвинувачений почав говорити їй, щоб вона не лізла, а то він буде її «виховувати». Після цього вона розплакалась і вони з ОСОБА_13 пішли з двору до неї додому. Наступного дня вона пішла на роботу, а ОСОБА_13 зателефонували з поліції і повідомили, що сталося з його мамою.

Крім того, судом досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений його рідний брат, а потерпіла його небога. 31 серпня 2019 року у ОСОБА_7 був день народження. Він в цей день телефонував йому, вітав зі святом по телефону. Вони домовилися через вихідні зустрітися у них на дачі. 01 вересня 2019 року рано вранці йому зателефонував ОСОБА_7 , який був у стані алкогольного сп`яніння, та повідомив, що він знайшов ОСОБА_9 мертвою і бажає покінчити із собою. Він сказав ОСОБА_7 , щоб той викликав швидку, але ОСОБА_7 сказав, що з такими травмами швидку допомогу викликати не має сенсу, почав по телефону з ним прощатися та попросив приглянути за ОСОБА_13 . Після цього він почав збиратися та приїхав до будинку ОСОБА_7 , де через хвіртку побачив тіла ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , вони лежали у калюжі крові у дворі, він одразу ж викликав поліцію та швидку допомогу. По приїзду працівники поліції не могли потрапити у двір, так як хвіртка була зачинена на кодовий замок і вони перелазили через огорожу. Коли він зайшов у двір, то побачив ОСОБА_9 , вона була роздягнена, тільки в одній футболці і прикрита простирадлом, а поруч з нею був ОСОБА_7 , який лежав на животі обличчям до неї. У ОСОБА_7 на футболці була велика пляма крові, але руки були чисті. ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння і тому, коли він йому по телефону повідомив про смерть ОСОБА_9 , він спочатку подумав, що це жарт. Працівники поліції одразу ж зробили висновок, що ОСОБА_9 вбив саме ОСОБА_7 , а тому всі питання задавалися з таким контекстом і він, надаючи слідчому показання, сформулював, що саме ОСОБА_7 вбив ОСОБА_9 . За характером ОСОБА_7 був неконфліктний, працьовитий, завжди міг допомогти по господарству, у стані алкогольного сп`яніння міг розлютитися. Останні два роки він з ОСОБА_7 особо не спілкувався, конфліктів між ними не було. ОСОБА_7 і ОСОБА_9 прожили разом 20 років, хоча офіційно вони були розлучені, у них траплялися сварки, як і у всіх сім`ях на ґрунті нестачі грошей. Йому відомо, що після кожної сварки ОСОБА_9 уїжджала до себе додому, а ОСОБА_7 завжди її повертав. Також йому відомо, що ОСОБА_7 періодами вживав алкогольні напої, а останнім часом перестав вживати та зайнявся влаштуванням свого будинку. Крім того, після затримання ОСОБА_7 , коли він з ОСОБА_13 приїхали до будинку за речами, то він виявив в будинку на столі презервативи, а у коридорі штани та спідню білизну ОСОБА_9 , він знав зі слів ОСОБА_7 про наявність у них проблем в інтимному житті.

Також, на підтвердження свого висновку, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_16 , яка вказала, що сім`я Лафер - її сусіди. 31 серпня 2019 року вона розмовляла з ОСОБА_9 по телефону, остання просила дати тарілки, а також звала в гості на день народження ОСОБА_7 , однак вона не пішла, так як погано себе почувала. Вранці, 01 вересня 2019 року вона чула, як ОСОБА_7 розмовляв по телефону на кухні з братом. За характером ОСОБА_7 був замкнутий, іноді вживав алкогольні напої і на цьому ґрунті між ним та ОСОБА_9 відбувалися сварки. ОСОБА_9 хотіла піти від ОСОБА_7 , але вони завжди примирялися.

Судом наведено у вироку й показання свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює інспектором УПП у Дніпропетровській області. 01 вересня 2019 року вранці під час патрулювання вулиць він разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 отримали виклик про вбивство. Приїхавши на місце вони виявили чоловіка, який повідомив, що йому зателефонував брат, який повідомив, що вбив дружину. Коли вони зайшли у двір, то він побачив тіло оголеної жінки з ранами на голові, у крові, поруч з нею знаходився обвинувачений, який також був у крові, а неподалік від них знайшли знаряддя злочину - сокиру. Потім під`їхали ще екіпажи поліції та слідча оперативна група. Обвинувачений перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, він не міг говорити, видавав тільки якісь звуки.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 надали пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_24 , при цьому свідок ОСОБА_18 додав, що коли вони приїхали на виклик, хвіртка була зачинена і один з патрульних переліз через паркан, щоб її відчинити. У дворі вони виявили тіло жінки з ранами, а біля неї спав обвинувачений, який був у крові, кров була у нього на обличчі, одежі та руках, при цьому, коли він прокинувся, вів себе агресивно, у зв`язку з чим до нього були застосовані кайданки.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, потерпілий та свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги, обставин, які б ставили під сумнів достовірність показань цих осіб, у провадженні не встановлено.

Із матеріалів провадження суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження та ролі обвинуваченого при скоєнні кримінального правопорушення, у цих показаннях не вбачається.

При цьому, твердження сторони захисту про те, що суд здійснював тиск на свідків під час їх допиту, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та спростовуються журналами судових засідань суду першої інстанції з технічним записом до них.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що показання свідків стосовно його особи та факт його розлучення з потерпілою є недопустимими доказами, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені показання свідків були використані для доказування наявності у обвинуваченого умислу, мотиву та можливісті вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що узгоджується з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 88 КПК України.

Крім того, повідомлені потерпілим та свідками обставини узгоджувалися з даними протоколів оглядів місця події та огляду трупу від 01 вересня 2019 року з фототаблицями до них, згідно яких у присутності понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_25 була оглянута територія домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході огляду якої було виявлено та вилучено: сліди пальців рук з посуду, дерев`яна палиця - топорище, металева частина топора, поруч на землі та цегляній стіні будинку сліди речовини бурого кольору, на столі аркуш паперу з рукописним текстом та 2 мобільних телефони «Meyzu» та «Lenovo». Крім того, на землі навпроти хвіртки на відстані 2 м був виявлений труп жінки, якийзнаходиться у горизонтальному положенні, обличчям униз на животі, голова повернута ліворуч, права верхня кінцівка знаходиться під тулубом, ліва верхня кінцівка зігнута у ліктьовому суглобі, нижні кінцівки виправлені вздовж тіла. Труп одягнений у майку, яка просякнута речовиною, схожою на кров.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на протокол огляду від 01 вересня 2019 року, згідно якого був оглянутий наданий ОСОБА_13 мобільний телефон марки «Meizu», а також переглянуті вхідні, вихідні та пропущені дзвінки, здійснений скріншот вказаних дзвінків та встановлено, що з номеру телефону НОМЕР_1 , який записаний як контакт «мама» маються пропущені дзвінки - перший о 5.02 год. 01 вересня 2019 року, а потім з періодичністю 1 хв. ще 5 дзвінків; два пропущених дзвінка о 5.07 год.; один дзвінок о 5.09 год.; один дзвінок о 5.11 год.; наступні дзвінки з 05.19 год. по 05.21 год. з періодичністю 1 хв.; з 06.01 год. по 06.04 год. - 4 пропущених дзвінка; з 06.06 год. по 06.08 год. 3 пропущених дзвінка; дзвінок о 06.12 год.; дзвінок о 06.13 год.; з 06.15 год. по 06.18 год. 4 пропущених дзвінка; з 06.20 год. по 06.23 год. 5 пропущених дзвінків; з 06.27 год. по 06.28 год. 2 пропущених дзвінка; з 06.34 год. по 06.37 год. 4 пропущених дзвінка; о 06.46 год. 2 пропущених дзвінка; о 06.46 год. пропущений дзвінок.

Крім того, суд першої інстанції навів у вироку дані, що містяться в акті судово-медичного дослідження №1710 від 01 січня 2019 року та висновку судово-медичної експертизи №1710/912-Е від 10 жовтня 2019 року, згідно яких у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - рани, садна та синці на голові та обличчі, крововиливи під м`якими покривними тканинами голови, перелом кісток склепіння та основи черепу, крововилив під твердими мозковими оболонками, крововиливи під м`якими мозковими оболонками, забій речовини головного мозку, що спричинена прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмету чи ударі об такий, заподіяні з великою силою (великою швидкістю дії), які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Тілесні ушкодження у вигляді чисельних саден на кінцівках, що спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету чи при ударі об такий, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді чисельних переломів ребер, що спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмету чи при ударі об такий, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Смерть її настала від черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепу з крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, клінічний перебіг якої ускладнився набряком головного мозку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. Враховуючи причину смерті, пору року, вираженість трупних явищ на момент огляду трупу на місці його виявлення, можливо припустити, що смерть потерпілої настала за 8-12 год. до моменту складання протоколу огляду трупу (10.10 год. 01 вересня 2019 року).

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано висновки експертів №1267 від 15 жовтня 2019 року, №1262 від 15 жовтня 2019 року, №1268 від 28 жовтня 2019 року, № 5/4.6/892 від 29 жовтня 2019 року, №915 від 04 листопада 2019 року, №913 від 04 листопада 2019 року, №286-МК від 20 березня 2020 року та №216 від 14 лютого 2020 року, відповідно до яких встановлено групу крові ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в слідах на змивах з ложе трупа і з цегляної стіни встановлена наявність крові, походження якої не виключається від потерпілої ОСОБА_9 і від ОСОБА_7 14 слідів папілярних узорів, вилучені в ході огляду місця події 01 вересня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , придатні для ідентифікації осіб, 4 з них залишені пальцями правої руки ОСОБА_7 ; 3 сліди папілярних залишені пальцями лівої та правої руки ОСОБА_9 . На фрагментах дактилоскопічної плівки з мікрооб`єктами з обох рук трупа ОСОБА_9 , наданих на дослідження, встановлено наявність крові людини, походження якої можливо як від самої ОСОБА_9 , так і ОСОБА_7 . На металевій частині сокири та на сокирищі, наданих на дослідження, встановлена наявність крові людини. Кров на металевій частині сокири належить особі жіночої генетичної статі, а статеву належність крові в решті слідів на металевій частині сокири та на сокирищі визначити не виявилося можливим через недостатню кількість та відсутність формених елементів крові. Отримані результати серологічного та цитологічного досліджень не виключають можливості походження крові в слідах на металевій частині сокири від потерпілої ОСОБА_9 та виключають можливість походження крові від ОСОБА_7 . Результати досліджень слідів крові на сокирищі дають можливість лише висловитися, що кров в цих слідах може бути змішаною кров`ю ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , враховуючи групові характеристики їх крові. Пошкодження на шматку шкіри з голови від трупа ОСОБА_9 є забитими ранами і заподіяні з великою силою (великою швидкістю дії) кожна в результаті одного удару тупого твердого предмета (предметів), контактуюча поверхня (поверхні) якого - неправильне лінійне, декілька звивисте, довжиною не більше 37 мм, 50 мм і 48 мм відповідно у межах контакту, ребро. Пошкодження на шматку шкіри з голови трупа ОСОБА_9 могли бути заподіяні обуховою частиною представленої на експертизу металевої частини сокири (власне сокири) та не могли бути заподіяні представленим дерев`яним сокирищем (ручкою сокири). Зі слідів з кров`ю в залишках змивів з дактілоплівок з мікрооб`єктами з обох рук ОСОБА_7 отримані препарати змішаної ДНК жіночої і чоловічої статевої належності з переважанням жіночої ДНК встановлений їх генотип. Проведений порівняльний молекулярно-генетичний аналіз виявив співпадання змішаного генотипу слідів з кров`ю в залишках змивів з дактілоплівок з мікрооб`єктами з обох рук ОСОБА_7 з генотипом потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з домінуванням генотипу потерпілої.

Суд першої інстанції обгрунтовано як на доказ винуватості ОСОБА_7 послався на висновки експертів № 71-МК від 11 лютого 2022 року та № 614-801-БД від 03 квітня 2023 року. На представлених на експертизу футболці, штанах і шкарпетках ОСОБА_7 виявлені сліди, схожі на засохлу кров, які були розділені на чотири групи та умовно позначені «А» , «Б» , «В» і «Г» , при цьому: сліди групи «А» виявлені одиночно у верхній і середній ділянках спинки футболки, не чисельними групами у нижній частині спинки футболки та на зовнішній поверхні середньої ділянки задньої частини ременя, є бризками і відносяться до елементарних слідів, які виникли при імпульсі кінетичної енергії, з відривом рідкого барвника (крові) від різних ділянок поверхні, та падіння бризок під різними кутами на спинку футболки, в більшості на нижню її частину, та задню частину ременя. Сліди групи «Б» виявлені у значній кількості майже на всьому протязі передньої поверхні футболки, на рукавах, більше правому, та в нижній частині її спинки, у вигляді одиничних слідів у верхній і нижній ділянках передньої половини штанів ліворуч, а також одиночного сліду на задній поверхні халявки однієї з шкарпеток, є помарками -мазками і відносяться до елементарних слідів, які виникли в результаті ковзного дотику в різних напрямах предметів (одними з яких були предмети одягу), між якими малась деяка кількість рідкого барвника (крові). Сліди групи «В» виявлені у значній кількості на футболці, в більшості в середнє-лівій частині нижньої половини її передньої поверхні та в нижній частині спинки з переходом на виворітну її поверхню, а також по одному сліду мається на підошовних поверхнях обох шкарпеток, є елементарними слідами -просочуваннями і виникли в результаті достатньо тривалого контактування поверхонь футболки та підошовної поверхні шкарпеток з рідким барвником (кров`ю). Сліди групи «Г» виявлені у вигляді значної кількості плям на передній поверхні футболки, на рукавах, у нижній частині її спинки та одиночного сліду на зовнішній поверхні ременя спереду-ліворуч, відносяться до елементарних слідів-плям, механізм і умови виникнення котрих визначити не представляється можливим. Ділянка слідів-помарок в середній ділянці верхньої частини переду футболки ззовні з частковим переходом униз на ділянку просочування має ознаки, що вказують на можливе контактування вказаної ділянки переду футболки з напіврідким барвником (наприклад, згустками крові), яке, більш ймовірно, відбулося у горизонтальній площині та прогнозовано після утворення інших слідів, схожих на кров, на футболці, штанах і шкарпетках, котрі мають характер таких, що утворюються при контакті з рідким барвником (кров`ю). При дослідженні груп слідів «А», «Б», «В» і «Г» на футболці, груп слідів «А», «Б» , «Г» на штанах, груп слідів «А» , «Б» , «В» на шкарпетках знайдена кров і виявлений білок людини. У результаті серологічного дослідження крові в групах слідів «А», «Б» , «В» і «Г» на футболці, групах слідів «А» , «Б» , «Г» на штанах, групах слідів «А», «Б» , «В» на шкарпетках, антигени А іВ, а також ізогемаглютиніни анти-А і анти-В не виявлені, що не дозволяє вирішити питання групової приналежності крові в групах слідів «А», «Б» , «В» і «Г» на футболці, групах слідів «А» , «Б» , «Г» на штанах, групах слідів «А» , «Б» , «В» на шкарпетках.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції надав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. При цьому дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Висновки суду про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілій, діяв з умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, наносячи померлій ОСОБА_9 значну кількість тілесних ушкоджень сокирою в ділянку розташування життєво важливих органів, а саме в ділянку голови, тулубу та кінцівок,усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав настання смерті потерпілої, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №275 від 22 жовтня 2019 року, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілої, про відсутність якого зазначають в апеляційних скаргах обвинувачений та захисник.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові суду від 09 вересня 2021 року у справі №361/2548/18, відповідно до якої питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Також, поведінка обвинуваченого до вчинення злочину, зокрема, наявність конфліктних відносин між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , агресивна поведінка останнього у стані алкогольного сп`яніння по відношенню до потерпілої, місце вчинення злочину та час його вчинення, знаряддя вчинення злочину, а також характер, кількість та локалізація виявлених у потерпілої тілесних пошкоджень, які були нанесені обвинуваченим з силою, достатньою для їх спричинення в життєво важливий орган, на переконання апеляційного суду, свідчать про наявність умислу у ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_9 та повністю спростовують доводи сторони захисту про небажання настання смерті потерпілій.

Апеляційний суд вважає, що при оцінці показань обвинуваченого суд першої інстанції обгрунтовано піддав сумнівам вищенаведені доводи сторони захисту, оскільки дані доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду суду першої інстанції та спростовуються дослідженими судом доказами, характером дій обвинуваченого, спрямованих на позбавлення життя потерпілої, способом і механізмом спричинення тілесних ушкоджень та їх локалізацією.

Попри доводи обвинуваченого та захисника про відсутність прямих доказів винуватості ОСОБА_7 та у зв`язку з цим допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад кримінального провадження.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Як слідує з оскаржуваного вироку у цьому кримінальному провадженні дійсно відсутні прямі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 . Однак скоєння цього злочину саме ОСОБА_7 суд першої інстанції встановив на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого щодо обставин смерті потерпілої, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду першої інстанції встановити винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Версія обвинуваченого, висунута на свій захист, була проаналізована судом першої інстанції та визнана неспроможною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З матеріалів провадження слідує, що твердження обвинуваченого, зазначені в апеляційній скарзі, про відсутність умислу на вбивство потерпілої, є аналогічними тим, що він вже висловлював у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційній скарзі обвинуваченого та захисника не наведено та під час апеляційного перегляду стороною захисту не вказано інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

Так, в ході судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений підтвердив факт того, що після того, як потерпілий ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_14 пішли з території домоволодіння, він залишився з померлою наодинці та до ранку до них додому ніхто не приходив.

Викладене також узгоджується з поясненнями свідків - працівників поліції ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та відомостями з протоколу огляду місця події від 01 вересня 2019 року, відповідно до яких на момент, коли працівники поліції прибули до домоволодіння за викликом, хвірта паркану була зачинена зсередини на кодовий замок, який в подальшому було оглянуто та він не містив слідів взлому та механічних пошкоджень.

Також матеріалами провадження, зокрема, поясненнями потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 доведений факт того, що обвинувачений був розлючений на померлу і в їх присутності погрожував їй, при цьому факт наявності конфліктів та сварок між обвинуваченим та померлою, зокрема, на грунті вживання ОСОБА_7 алкогольних напоїв, підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Крім того, вказаний факт зафіксовано у рішенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року, відповідно до якого підставами розірвання шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_7 стали зловживання відповідачем алкогольними напоями та поведінка ОСОБА_7 , який в стані алкогольного сп`яніння стає агресивним та постійно вчиняє сварки.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у дворі домоволодіння знаходилися обвинувачений та потерпіла, а саме обвинувачений лежав біля трупа потерпілої, яка була розташована головою до хвіртки на животі, при цьому обвинувачений знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, його одежа, руки були у крові, поруч з трупом знаходилися топорище та металева частина топора, слідів інших осіб виявлено не було.

А відповідно до висновку судової криміналістичної експертизи № 286-МК від 20 березня 2020 року виявлені на голові трупа ОСОБА_9 рани заподіяні з великою силою (великою швидкістю дії) кожна в результаті одного удару тупого твердого предмета (предметів) і могли бути заподіяні обуховою частиною представленої на експертизу металевої частини сокири (власне сокири), згідно висновку судово-медичної експертизи № 216 від 14 лютого 2020 року ДНК слідів крові на голівці та сокирищі сокири може походити від потерпілої ОСОБА_9 з ймовірністю не менше 99,99999997 %.

Також згідно висновку судово-медичної експертизи № 614-801-БД від 03 квітня 2023 року, при дослідженні груп слідів «А» , «Б» , «В» і «Г» на футболці, груп слідів «А» , «Б» , «Г» на штанах, груп слідів «А» , «Б» , «В» на шкарпетках знайдена кров і виявлений білок людини, а у відповідності до висновку судово-медичної криміналістичної експертизи № 71-МК від 11 лютого 2022 року на одязі обвинуваченого - футболці, штанях, шкарпетках, в яких він був одягнений, були виявлені - сліди групи «А» - одиночно у верхній і середній ділянках спинки футболки, не чисельними групами у нижній частині спинки футболки та на зовнішній поверхні середньої ділянки задньої частини ременя, які є бризками і відносяться до елементарних слідів, які виникли при імпульсі кінетичної енергії, з відривом рідкого барвника (крові) від різних ділянок поверхні, та падіння бризок під різними кутами на спинку футболки, в більшості на нижню її частину, та задню частину ременя; сліди групи «Б» - у значній кількості майже на всьому протязі передньої поверхні футболки, на рукавах, більше правому, та в нижній частині її спинки, у вигляді одиничних слідів у верхній і нижній ділянках передньої половини штанів ліворуч, а також одиночного сліду на задній поверхні халявки однієї з шкарпеток, є помарками -мазками і відносяться до елементарних слідів, які виникли в результаті ковзного дотику в різних напрямах предметів (одними з яких були предмети одягу), між якими малась деяка кількість рідкого барвника (крові). Ділянка слідів-помарок в середній ділянці верхньої частини переду футболки ззовні з частковим переходом униз на ділянку просочування має ознаки, що вказують на можливе контактування вказаної ділянки переду футболки з напіврідким барвником (наприклад, згустками крові), яке, більш ймовірно, відбулося у горизонтальній площині та прогнозовано після утворення інших слідів, схожих на кров, на футболці, штанах і шкарпетках, котрі мають характер таких, що утворюються при контакті з рідким барвником (кров`ю).

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 мав мотив на вчинення зазначеного злочину, та саме він його вчинив, оскільки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час святкування дня народження обвинуваченого виник конфлікт з причини того, що вона почала захищати дівчину сина, при цьому вилучена на місці події сокира - топор (сокорище та металева частина топора) може бути знаряддям вчинення злочину, а наявність на одязі обвинуваченого вищезазначених слідів крові у вигляді бризок та помарок, яка може належати тільки потерпілій, з огляду на те, що у обвинуваченого не виявлено будь-яких тілесних пошкоджень з утворенням кровотечі, та характер їх утворення свідчать про те, що саме в зазначеному одязі обвинувачений, стоячи поряд з потерпілою, спричиняв тілесні ушкодження останній, а вже потім, безпосередньо після вчинення злочину, лежав поруч з трупом потерпілої, який був у крові, де в подальшому і був виявлений співробітниками поліції. При цьому об`єктивних та достовірних даних про наявність інших осіб на місці вчинення злочину стороною захисту не надано та під час апеляційного перегляду не встановлено.

Зазначене вище спростовує доводи обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження спричинені не ним та апеляційний суд розцінює їх як спосіб захисту обвинуваченого від пред`явленого обвинувачення.

З огляду на викладене, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, правильно встановив, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, тобто вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг за обставин, викладених у них, не має.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивствата дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

При цьому всупереч доводам в апеляційних скаргах суд першої інстанції надав оцінку як показанням обвинуваченого, так і іншим наявним у матеріалах провадження доказам з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку.

Посилання обвинуваченого на недопустимість висновку судово-психіатричної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки вказаним висновком не констатується наявність в його діях складу злочину, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, а відповідно до вимог ст. 19 КК України встановлюється осудність обвинуваченого, тобто здатність усвідомлювати свої дії та керуватись ними як на момент вчинення злочину, так і на час розгляду кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу і твердження захисника щодо недопустимості доказів, а саме: протоколу огляду місця події від 01 вересня 2019 року та протоколу огляду трупу від 01 вересня 2019 року з тих підстав, що огляд місця події та огляд трупу проведено у порушенні вимог ст.223, 237 КПК України без присутності підозрюваного ОСОБА_7 , чим порушені його права та без ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення огляду місця події, та протокол огляду трупу не відповідає вимогам ст.104 КПК України, оскільки він не містить повних анкетних даних судового експерта СМЕ ОСОБА_11 , та не підписаний нею, і у порушення положень ст.105 КПК України додатки до протоколу огляду неналежно засвідчені, а саме в них відсутні підписи понятих та учасника ОСОБА_12 з огляду на наступне.

Так, відповідно до рапорту, складеного черговим Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 01 вересня 2019 року о 8:35 зі служби 102 надійшло повідомлення від заявника ОСОБА_15 про те, що півтори години тому йому зателефонував брат ОСОБА_7 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 , та повідомив, що він вбив дружину, і заявник зараз приїхав до брата та виявив, що останній вбив дружину ОСОБА_9 , тіло вбитої лежить у дворі накрите простирадлом. На місце події був направлений патруль Легіон 0211 УПП Дніпропетровської області (Бучацький), який прибув на місце о 8:38 та після підтвердження викладених обставин на місце була направлена СОГ Шевченківського ВП. Згідно рапорту заступника командира взводу №1 роти №2 батальону №2 УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 останні у складі патруля прибувши на зазначений виклик виявили тіло жінки без ознак життя накрите простирадлом, а поруч з тілом було виявлено ОСОБА_7 з явними ознаками сп`яніння, руки якого були у крові, який був затриманий та доставлений до Шевченківського ВП із застосуванням спеціальних засобів - кайданок.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01 вересня 2019 року ст.слідчий СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_30 на підставі повідомлення про факт скоєння кримінального правопорушення у присутності понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_20 здійснив огляд місця події з 9:35 год. до 9:55 год., а в подальшому згідно протоколу огляду трупа від 01 вересня 2019 року ст.слідчий СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_30 на підставі повідомлення про факт скоєння кримінального правопорушення у присутності понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_20 з участю судово-медичного експерта ОСОБА_11 здійснив огляд трупа ОСОБА_9 з 10:00 год. до 10:45 год.

При цьому матеріали провадження містять заяву ОСОБА_13 від 01 вересня 2019 року, в якій останній не заперечує проти здійснення огляду працівниками поліції домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно до показань свідка ОСОБА_20 в його присутності експерт оглядав труп мертвої жінки і працівниками поліції здійснювалося фотографування при проведенні оглядів.

Таким чином, зазначені огляди були проведені у відповідності до ст.214, 223, 237 КПК України до внесення відомостей до ЄРДР з дотриманням порядку здійснення зазначених слідчих дій, передбаченого діючим кримінально-процесуальним законодавством. При цьому відсутність підписів понятих та спеціаліста на фототаблиці, долученій до протоколу огляду місця події, та відсутність підпису судово-медичного експерта ОСОБА_11 на протоколі огляду трупу не може бути підставою для визнання зазначених доказів недопустимими, оскільки, як встановлено в суді, огляд місця події дійсно здійснювався слідчим з застосуванням фотографування, а огляд трупу проводився з участю судово-медичного експерта і відсутність підписів зазначених осіб на цих процесуальних документах не спростовує самого факту застосування фотографування при огляді місця події і присутність експерта при огляді трупу, про що свідчить зміст протоколів огляду. Відсутність підписів понятих та спеціаліста на фототаблиці до протоколу огляду місця події та відсутність підпису судово-медичного експерта у протоколі огляду трупу, на переконання апеляційного суду, не є суттєвим порушенням кримінального процесуального закону і безумовною підставою для визнання зазначених доказів і відомостей, зазначених в протоколах оглядів, недопустимими внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, а саме, що при описанні фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення взагалі не описано та не конкретизовано обставини, які орган досудового розслідування вважали встановленими, а саме: причинно-наслідковий зв`язок між діяннями обвинуваченого та подією злочину; конкретний час вчинення злочину, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Зокрема, обвинувальний акт згідно із п. 5 ч. 2 вказаної норми закону повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, зазначає, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення не містить належного формулювання висунутого обвинувачення та обставини, які орган досудового розслідування вважали встановленими, а саме: причинно-наслідковий зв`язок між діяннями обвинуваченого та подією злочину; конкретний час вчинення злочину.

З такими доводами захисника апеляційний суд не погоджується та звертає увагу, що в обвинувальному акті відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначаються лише ті обставини, які прокурор, слідчий вважають встановленими.

Крім того, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24 листопада 2016 року у провадженні № 5-238кс16.

Як слідує з обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001937 фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які слідчі вважали встановленими, викладені так, як це відомо органам досудового розслідування на підставі доказів, що є в матеріалах кримінального провадження.

При цьому питання про відповідність обвинувального акта вимогам КПК України було предметом розгляду суду першої інстанції під час підготовчого судового засідання, проведеного за участю, зокрема, обвинуваченого та його захисника, які вважали за можливе призначити його до розгляду та жодних зауважень щодо формулювання висунутого ОСОБА_7 обвинувачення не мали.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку, як це зазначається в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника.

Не можна погодитися з твердженнями апеляційних скарг сторони захисту стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах останніх.

Доводи ж обвинуваченого та захисника в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, а саме під час огляду місця події не було перевірено другий вхід, не встановлено свідків, не перевірено наявність крові у приміщеннях, не було встановлено всіх осіб, яким додзвонилась померла, з яких хтось прийшов до неї перед її смертю та залишив на посуді і предметах, залишених на місці злочину, сліди, які не було ідентифіковано, а також судом було безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотань про призначення трасологічної дактилоскопічної експертизи одежі обвинуваченого, слідів на голові сокири та топорища, про визнання недопустимими доказами та про тимчасовий доступ до речей і документів, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі останній.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження і дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4