Справа № 755/6619/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2613/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Києва, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружену, не працюючої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей 2015 і 2023 року народження, раніше не судиму, -

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361, ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання за:

- ч.2 ст.15, ч.1 ст.361 КК України - у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- ч.2 ст.361 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- ч.4 ст.185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов АТ «СЕНС БАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь АТ «СЕНС БАНК» заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 162370 грн. 00 коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці домовилась зі своїм чоловіком - (особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), щодо таємного викрадення грошових коштів, що належать АТ «Альфа-Банк» та перебували на банківському рахунку ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_7 , як співробітник Відділення «Київське №42» Акціонерного товариства «Альфа-Банк» повинна була виконати дії, спрямовані на безперешкодному доступі до грошових коштів, які знаходилися на банківських рахунках клієнта АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_10 , а її чоловік - (особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) підшукати банківські реквізити осіб, яким можна перераховувати грошові кошти.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом таємного викрадення, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та (особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) вчинили злочин за наступних обставин.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наказу від 01.07.2022 №9700-К, працювала на посаді фахівця II категорії з продажів роздрібних продуктів та касових операцій Відділення «Київське №1» Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Так, будучи призначеною на посаду фахівця II категорії з продажів роздрібних продуктів та касових операцій Відділення «Київське №1» Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 27.09.2022 року о 20 год. 07 хв., будучи за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , володіючи навичками користування у банківській системі, незважаючи на те, що доступ до особистих банківських рахунків та систем дистанційного доступу до них являється захищеним, намагалася здійснити несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, а саме, видававши себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_11 , без згоди та відома останньої, маючи корисливий мотив, оскільки знала про наявність коштів на депозитному рахунку ОСОБА_10 та її перебування за межами України, шляхом незаконних операцій з використанням SІМ- картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , намагалася авторизуватися в автоматизованій банківській системі з використанням аккаунта користувача « ОСОБА_10 », без присутності клієнта, а саме змінила фінансовий номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 на власний - НОМЕР_1 .

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_7 28.09.2022 року о 00 год. 24 хв., будучи за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , використовуючи мобільний пристрій смартфону ТЕСNO ТЕСNO КС2 з номером абонента мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 та персональні дані клієнта банку - ОСОБА_10 , ввівши необхідну інформацію для здійснення доступу до інтернет-банкінгу, намагалася здійснити вхід в аккаунт, що належить останній з метою заволодіння її грошовими коштами. Оскільки фінансовий номер, що прив`язаний до системи клієнт-банку не відповідає зареєстрованому власником аккаунту, банківською системою попередження шахрайств даний обліковий аккаунт о 00 год. 25 хв. 28.09.2022 було заблоковано. Продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на здійснення несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, цього ж дня о 00 год. 38 хв. та 00 год. 53 хв. в ході телефонних розмов з працівниками контакт-центру АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_7 представившись клієнтом Банку - ОСОБА_10 , назвала кодове слово, повідомила про відсутність кредитів та які картки оформлювала, назвала вулицю відділення Банку, де відкривала рахунок та місце роботи. Після пройденої ідентифікації ОСОБА_7 замовила зміну номеру фінансового телефону з НОМЕР_2 на НОМЕР_1 , проте блокування зняте не було.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила закінчений замах на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 361 КК України.

Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, маючи на меті здійснення доступу до аккаунту клієнт-банкінгу та заволодіння грошовими коштами АТ «Альфа-Банк», що перебували на банківському рахунку ОСОБА_10 , 28.09.2022 о 09 год. 26 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А, попередньо вчинивши дії, повторно, використовуючи свої службові повноваження та професійні навички, маючи право звернення до уповноважених працівників клієнт-центру АТ «Альфа-Банк», що спрямовані на розблокування доступу до електронного банкінгу ОСОБА_10 , створила в програмному комплексі «Sibel» відповідну заявку № 1-5 від свого імені, позиціонуючи такі дії як сприяння співробітника банку у заміні фінансового номеру свого клієнта та розблокуванні системи дистанційного доступу до банківських рахунків, зокрема, аккаунту в клієнт-банкінгу ОСОБА_10 , на підставі чого доступ до аккаунту було розблоковано та проведено зміну фінансового номеру з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , на номер ОСОБА_7 - НОМЕР_1 .

В подальшому, 28.09.2022 о 11 год. 54 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А отримавши доступ для входу в електронний банкінг ОСОБА_10 , здійснивши відповідну авторизацію, використовуючи мобільний пристрій смартфону HUAWEI MAR-LX1M з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , володіючи навичками користування у банківській системі, незважаючи на те, що доступ до особистих банківських рахунків та систем дистанційного доступу до них являється захищеним, ОСОБА_7 повторно здійснила несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, а саме, видала себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_11 , без згоди та відома останньої, маючи корисливий мотив, повторно, увійшла в аккаунт користувача « ОСОБА_10 », без присутності останньої, створила заявку на відкриття віртуальної кредитної карти «ІНФОРМАЦІЯ_2». Після чого, з метою активації банківського рахунку, здійснила необхідні дії, зокрема, ввела код авторизації, що надіслав банк, таким чином активувала карту «ІНФОРМАЦІЯ_2» № НОМЕР_3 , рахунок № НОМЕР_4 та поточний рахунок в USD № НОМЕР_5 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами таємним шляхом, за попередньою змовою з (особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в період часу з 12 год. 11 хв. 28.09.2022 по 10 год. 53 хв. 12.10.2022 попередньо вчинивши дії, спрямовані на здійснення безперешкодного входу до електронного банкінгу ОСОБА_10 , які полягали в заміні фінансового номеру та оформленні поточного банківського рахунку НОМЕР_4 , попередньо узгодивши дії зі своїм чоловіком - (особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), використовуючи мобільний пристрій смартфону HUAWEI MAR-LX1M з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , незважаючи на те, що доступ до особистих банківських рахунків та систем дистанційного доступу до них являється захищеним, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно здійснювала несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, а саме, видавала себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_10 , без згоди та відома останньої, здійснювавши перекази грошових коштів з депозитного банківського рахунку ОСОБА_10 на поточний банківський рахунок останньої - НОМЕР_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (картка НОМЕР_3 ) з метою конвертації USD в гривню.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України.

Окрім того, ОСОБА_7 , в період часу з 12 год. 50 хв. 28.09.2022 по 10 год. 20 хв. 12.10.2022, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, узгодивши свої протиправні дії зі своїм чоловіком - (особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), використовуючи несанкціонований доступ до електронного банкінгу ОСОБА_10 та банківські реквізити, які надав особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи свій мобільний пристрій - смартфон HUAWEI MAR-LX1M з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , з банківських рахунків: НОМЕР_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (картка НОМЕР_3 ) та картки НОМЕР_6 , що використовувала ОСОБА_10 таємно викрала грошові кошти, шляхом переведення на картки, що надав їй (особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), а саме: № НОМЕР_7 AT «Ощадбанк», № НОМЕР_8 AT «Райфайзен Банк Аваль», які належать ОСОБА_12 ; № НОМЕР_9 AT «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_13 ; № НОМЕР_10 AT «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_14 ; № НОМЕР_11 AT «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_15 ; № НОМЕР_12 AT «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_16 в загальній сумі 263000,00 грн., внаслідок чого ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, заволоділи грошовими коштами, що перебували на рахунках ОСОБА_10 , чим спричинили матеріальний збиток АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є AT «Сенс Банк» на загальну суму 263 000 грн..

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати його в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання: за ч.2 ст.15, ч.1 ст.361 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень; за ч.2 ст.361 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч.4 ст.185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні вказує, що призначаючи покарання обвинуваченій, вирішуючи питання про звільнення від його відбування, суд необґрунтовано дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення останньої без ізоляції від суспільства.

Судом першої інстанції проігноровано дані, що вказують на підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченої, зокрема виходячи із обставин вчинення нею кримінально караних діянь в умовах воєнного стану та їх корисливу спрямованість. Крім того, прокурор звертає увагу, що ОСОБА_7 вчинено особливо кваліфікований злочин проти власності.

Апелянт також заперечує наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, зазначає, що жодних спроб відшкодувати збитки, окрім визнання цивільного позову, що є передумовою застосування положень ст.349 КПК України, протягом досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченою здійснено не було. Натомість, на думку прокурора, така позиція, щодо визнання вини в залі суду і обіцянки не вчиняти нових злочинів, є спробою викликати співчуття та уникнути справедливого покарання за вчинення інкримінованого зокрема й тяжкого умисного корисливого злочину.

За таких обставин, всупереч вимогам закону, судом першої інстанції незаконно та невмотивовано застосовано до обвинуваченої ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченої та її захисника, які вважали вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення необґрунтованими, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.361, ч.2 ст.361, ч.4 ст.185 КК України учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням. Суд має належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст.75 КК України застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на утриманні має двох малолітніх дітей 2015 та 2023 року народження. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд першої інстанції, врахувавши характер діянь, вчинених обвинуваченою, призначив ОСОБА_7 покарання, передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст.361, ч.2 ст.361, ч.4 ст.185 КК України, із урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

При цьому зважаючи на ті обставини, що обвинувачена вину визнала, повідомила обставини вчинення кримінальних правопорушень, дотримувалась своїх процесуальних обов`язків, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також враховуючи дані щодо її особи, на думку колегії суддів, суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та застосування до неї положень ст.75 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати, що на час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 влаштувався на роботу, що підтверджується довідкою виданою ПРАТ «Київська кондитерська фабрика «Рошен» від 11.03.2024 вих.№09/78, на посаду укладальник-пакувальник 1 розряду. Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про намагання обвинуваченого стати на шлях виправлення шляхом отримання законного заробітку.

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції необґрунтовано враховано щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає безпідставним. Адже, обставини, які б вказували на її нещирість, при висловленні критичної оцінки скоєних нею діянь, а також повному визнанні нею вини, на думку колегії суддів, відсутні. Крім того, сторона обвинувачення при розгляді даного кримінального провадження сама вказувала на наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, а також вказала про це в обвинувальному акті.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, зважаючи на вищевикладені обставини.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 401, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: