Справа № 645/1749/24
Провадження № 1-кп/645/319/24
В И Р О К

Іменем України

31 травня 2024 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, солдата за призовом по мобілізації, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді радіотелефоніста відділення зв`язку взводу управління 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :

- 23.11.2023 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в:

Згідно ст 68 Конституції України ОСОБА_7 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_7 був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою и поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

ОСОБА_7 , будучи солдатом за призовом по мобілізації радіо телефоністом відділення управління командира батареї взводу управління 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (Наказ командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 01.09.2023 року), 01.03.2023 року самовільно залишив місце розташування військової частини та в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 86, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також враховуючи той факт, що солдат ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 23.10.2023 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним терміном 1 рік, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і знову скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, приблизно 30.01.2024 року, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де зустрів свого малознайомого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Далі, ОСОБА_7 побачив в руці ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi Note 9с nfc», об`ємом пам`яті 3/64 ГБ в корпусі чорного кольору.

В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою останнього.

Так, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, під вигаданим приводом подзвонити, попросив у ОСОБА_8 належний йому мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi Note 9с nfc», об`ємом пам`яті 3/64 ГБ в корпусі чорного кольору.

У подальшому, ОСОБА_8 , будучи впевненим у доброчесних намірах ОСОБА_7 , передав останньому мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi Note 9с nfc», об`ємом пам`яті 3/64 ГБ в корпусі чорного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-24/3492-ТВ від 13.02.2024 становить 2344 гривень 00 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_8 , вищевказаний мобільний телефон, залишив місце вчинення злочину, а незаконно отриманий мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi Note 9с nfc», об`ємом пам`яті 3/64 ГБ в корпусі чорного кольору обернув на свою користь, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2344 гривень 00 копійок.

Разом з тим, 28.02.2024 року, приблизно о 20 год. 00 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , де познайомився з раніше йому незнайомим гр. ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході розмови, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 покористуватися належним йому ноутбуком, який знаходиться в нього вдома за адресою: АДРЕСА_4 .

В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на заволодіння ноутбуком ОСОБА_9 шляхом зловживання довірою останнього.

Так, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, пішов разом з ОСОБА_9 за адресою мешкання останнього.

У подальшому, ОСОБА_9 будучи впевненим у доброчесних намірах ОСОБА_7 , виніс та передав останньому свій ноутбук ТМ «Acer Aspire One» моделі «D270-26Cws» в корпусі білого кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121 -24/7647-ТВ від 21.03.2024 року становить 2066 гривень 67 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_9 вищевказаний ноутбук, залишив місце вчинення злочину, а незаконно отриманий ноутбук ТМ «Acer Aspire One» моделі «D270-26Cws» в корпусі білого кольору обернув на свою користь, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2066 гривень 67 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчинені кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, не оспорював фактичні обставини справи та докази, викладені в обвинувальних актах. Пояснив про обставини скоєних злочинів, як викладено вище.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, у тому числі потерпілі, які надали до суду заяви, не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодами від 30.01.2024 року та 28.02.2024 року суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинені повторно.

Вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, суд вважає доведеною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, неодружений, з середньою освітою, є солдатом за призовом по мобілізації, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді радіотелефоніста відділення зв`язку взводу управління 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону, за час проходження служби у військовій частині зарекомендував себе з негативного боку, систематично ігнорує вивчення військової справ, не виявляє бажання покращувати свої фахові знання та навички, не бажає виконувати свої обов`язки, не виявляє повагу до командирів та старших за військовим званням, не реагує на зауваження, не дотримується правил військової ввічливості, військову форму одягу носить охайно, утримує її в чистоті, правила безпеки виконує, в підрозділі не користується авторитетом, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не звертався, на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховується ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень злочинів, особу винного, обставина, визнана судом такою, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Разом з тим, положеннями ч. 3 ст. 78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З положень ст. 75 КК України, а також змісту ч. 3 ст. 78 цього Кодексу вбачається, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, зазначена обставина має розцінюватися як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і, відповідно до положень ст. 71 цього Кодексу, призначається остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.11.2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, у зв`язку з чим до покарання у виді позбавлення волі за цим вироком відповідно до положень ч. 1 ст. 71, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.11.2023 року у виді обмеження волі, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов потерпілими не заявлявся.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.03.2024 року, під час досудового розслідування, було накладено арешт на речовий доказ, який було добровільно видано в ході досудового розслідування, а саме: ноутбук ТМ «Acer» в корпусі білого кольору S/N: НОМЕР_3 та визначено місцем зберігання речових доказів кімнату зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що підстави, передбачені ч. 4 ст. 174 КПК України для продовження існування арешту відсутні, то накладений арешт підлягає скасуванню.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначаються рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначаються рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляд тримання під вартою. Враховуючи, що судом призначається покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили, залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зарахувавши до строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 березня 2024 року, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст.122,124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати із залученням експерта.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а саме: за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.11.2023 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 за даним вироком обчислювати з 29 березня 2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», застосований відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, до набрання даним вироком законної сили.

Арешт на речовий доказ, накладений ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.03.2024 року, а саме: ноутбук ТМ «Acer» в корпусі білого кольору S/N: НОМЕР_3 , після набрання вироком законної сили, скасувати.

Речовий доказ ноутбук ТМ «Acer» в корпусі білого кольору S/N: НОМЕР_3 , після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Речові докази товарний чек, після купівлі мобільного телефону «Redmi 9c nfc 3/64

GB», після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати за проведення судових товарознавчих експертиз: № СЕ-19/121-24/3492-ТВ від 13.02.2024 року та № СЕ-19/121-24/7647-ТВ від 31.03.2024 року в сумі 3407 (три тисячі чотириста сім) грн. 76 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1