ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/287/24 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 01 березня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, працюючого на посаді вантажника ФОП «Сокол», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 05.09.2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта на загальну суму 4918 грн. 35 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 03.09.2019 року близько 05:00 години, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_10 , після раптово виниклого словесного конфлікту, наніс потерпілій багаторазові травматичні удари руками і ногами по грудній клітині, голові, обличчю, животу, попереку, тазу зовнішнім статевим органам, верхнім та нижнім кінцівкам, сідницях, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, легкі тілесні ушкодження. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла 05.09.2019 року у приміщенні вищезазначеної квартири.

Не погодившись з вищевказаним вироком суду першої інстанції прокурор, обвинувачений та захисник подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк (9 дев`ять) років.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваного вироку, допущенням судом істотного порушенням вимог КПК України та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема з посиланням на положення ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, практику Верховного Суду та часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , апелянт зазначає про безпідставне зазначення судом першої інстанції того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому.

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 лише часткового визнав вину у вчиненому, посилаючись на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він вчинив у стані душевного хвилювання.

Крім того, під час судового розгляду він повідомив суду про значно меншу кількість заподіяних ним потерпілій тілесних ушкоджень ніж встановлено експертом при експертному дослідженні трупа потерпілої та зазначив про те, що потерпіла була в стані алкогольного сп`яніння, що також спростовується висновком експерта, згідно якого у крові та сечі трупа потерпілої етилового спирту не виявлено.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не ізолюючи його від суспільства.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

Зокрема, як зазначає апелянт під час судового розгляду ОСОБА_7 свою провину визнав та щиро розкаюється у вчиненому, публічно просив вибачення у потерпілої ОСОБА_11 за вчинене, що на думку апелянта свідчить про те, що його підзахисний встав на шлях виправлення та вже не становить небезпеки для суспільства. А тому його виправлення та перевиховання може бути виконано без позбавлення волі.

Крім того, апелянт звертає увагу і на те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, має постійне місце проживання та до затримання мав постійне місце роботи.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 на ст. 123 КК України та з урахуванням положень ст.ст. 66, 67 КК України призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваного вироку, незастосуванням судом першої інстанції закону, який підлягав застосуванню та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що судом невірно кваліфіковані його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, що виникло внаслідок тяжкої образи з боку ОСОБА_10 , яка з`явилася додому в стані алкогольного сп`яніння та своїми висловлюваннями на його адресу та адресу його покійної матері.

Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 він намагався надавати їй будь-яку медичну допомогу, а після того, як вона перестала дихати, сам викликав швидку допомогу.

Крім того, на думку апелянта судом не взято до належної уваги і його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Також, як зазначає апелянт, судом не взято до увагу і те, що шкоди злочином заподіяно не було, представником потерпілої цивільний позов не заявлявся, він є особою раніше не судимою, до затримання мав офіційне місце працевлаштування, під час перебування під вартою режим утримання не порушував. Зазначене в свою чергу, на переконання апелянта, є достатньою підставою для призначення йому покарання із застосування положень ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, захисника та обвинуваченого на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника та підтримала апеляційну скаргу прокурора, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, зазначаючи про те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинене ним в стані сильного душевного хвилювання. Крім того, дав показання про те, що станом на вересень 2019 року проживав спільно з ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_2 . Разом проживали приблизно 1,5 роки, іноді вона зловживала спиртним, могла піти жити до іншого чоловіка, але поверталась і він її прощав. 02.09.2019 року ввечері він повернувся з роботи додому, де разом з потерпілою випили пива, але їй цього було замало, тому вона пішла в магазин за добавкою. Повернувшись ОСОБА_10 самостійно на кухні випила ще 0,5 літра горілки, після чого сказала, що їй потрібно до матері і знову пішла з дому.

Біля 05:00 години ранку вже 03.09.2019 ОСОБА_10 повернулась додому, при цьому перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння та просила ще гроші на спиртне. Він зі свого боку наказав їй лягати спати, на що потерпіла почала його ображати, але він попросив її піти, тому виштовхував з квартири, так і не пустивши далі коридора.

ОСОБА_10 ледь трималась на ногах, тому вдарившись розрубала брову. Потерпіла не хотіла йти, а він зі свого боку, щоб все ж таки не привертати зайвої уваги сусідів запустив її до квартири. ОСОБА_10 почала розповідати, що була у іншого чоловіка, на що він розсердився та наніс їй декілька ударів ногами та руками, від деяких з них потерпіла падала. Ногами бив в область паху саме в той момент як вона впала на підлогу.

Потерпіла заспокоїлась і він допоміг їй лягти в ліжко. Також допомагав потерпілій дійти до ванної та покупатись, проте в туалет вона самостійно ходити не могла. Весь день він провів біля неї, доглядав за нею, обробив деякі рани, а 04.09.2019 пішов на роботу, коли ж повернувся, то потерпіла лежала на ліжку, він також ліг спати біля неї. Біля 03:00 години ночі 05.09.2019 зрозумів, що ОСОБА_10 не дихає, а тому викликав швидку допомогу, після чого зателефонував своїй донці та попередив напарника, що на роботу не прийде.

Швидку після конфлікту не викликав, бо був впевнений, що ОСОБА_10 відіспиться і все буде добре. У той же час раніше вже була ситуація, коли він вдарив її капцем та зламав щелепу і вона лежала у лікарні на лікуванні, проте заяву щодо нього забрала.

Разом з тим, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 121 України, висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні саме цього кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених та оцінених судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_11 про те, що її сестра ОСОБА_10 приблизно з 2017 року проживала разом з ОСОБА_7 в його квартирі. Їй відомо, що між ними періодично виникали сварки, зокрема під час однієї з таких обвинувачений зламав сестрі щелепу, проте вони помирились і вона забрала заяву з поліції. Характер їхніх відносин більш детально не знає, оскільки з сестрою майже на той час не спілкувалась. У вирішенні питання щодо призначення покарання покладалась на розсуд суду;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , про те, що він є лікарем швидкої допомоги, тому влітку 2019 року виїжджав на виклик за адресою вул. Залаегерсег в м. Херсоні вночі. Двері відчинив чоловік, який був схвильований, та розказував, що побив жінку, але думав відлежиться і все буде добре. Коли ж він зі свого боку оглянув жінку, то жодних ознак життя вже не було, на останній було багато синців та гематом, були ознаки того, що жінка лежить вже декілька днів;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , про те, що її батько ОСОБА_7 зателефонував її матері біля 03:00 години ночі 05.09.2019 року та розказав, що побив свою співмешканку Таню. Коли приїхали лікарі, то вони констатували смерть ОСОБА_14 . ОСОБА_15 лежала на ліжку, були наявні синці та гематоми. Тато розказував, що побив її пару днів назад і вона лежала весь цей час;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , про те, що її колишній чоловік ОСОБА_7 зателефонував їм з дочкою біля 03:00 години ночі 05.09.2019 та сказав, що побив свою співмешканку Таню і вона не дихає. Причини, по яких побив ОСОБА_17 не озвучував, як і не говорив коли саме побив. Таня лежала на дивані, прикрита ковдрою.

Показання потерпілої та свідків отримані в спосіб, передбачений КПК України, підстав визнавати їх неналежними, недопустимими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для оговору потерпілою та свідками обвинуваченого, оскільки таких обставин не встановлено під час судового розгляд кримінального провадження.

Наведені показання потерпілої та свідків узгоджуються і з письмовими матеріалами провадження, які стали доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме:

- протоколом огляду місця події від 05.09.2019 з фототаблицею до нього, відповідно до якого здійснено огляд квартири АДРЕСА_2 . Огляд розпочато о 04:20 годині завершено о 06:00 годині. В кімнаті на ліжку перебуває тіло потерпілої ОСОБА_10 , на якій одягу немає. На тілі наявні численні синці та садна на тулубі, на верхніх та нижніх кінцівках, в області обличчя, на передній частині живота. Також виявлено плями бурого кольору на килимі в кімнаті, де виявлено труп потерпілої.

- аудіозаписом виклику швидкої допомоги з протоколом огляду до нього від 11.09.2019, за змістом яких чоловік телефонує до екстреної швидкої допомоги і викликає медиків, оскільки людина перестала дихати. Виклик здійснив на адресу АДРЕСА_1 . На питання чим хворіла чоловік відповів, що побив її.

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 06.09.2019. Так під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_7 розказав та продемонстрував, що нанесенню ним тілесних ушкоджень потерпілій передувало те, що 03.09.2019 біля 05:00 години вона прийшла додому у стані алкогольного сп`яніння та стала розказувати як вона його зраджувала. У приміщенні квартири обвинувачений відкрив двері до квартири та запустив потерпілу всередину. Показав, що вони стояли один навпроти одного. Почав питати де вона була, при цьому намагався виштовхати з квартири, від чого вона падала на підлогу, але сказала, що не піде, тому він затягнув її до кімнати. В кімнаті вона почала розказувати про зраду, на що він став наносити їй удари кулаком правої руки в грудну клітину, у плече лівої руки та живіт, при цьому наніс не менше 5 ударів. Коли відпустив потерпілу, вона впала на підлогу, піджала під себе ноги, а він почав наносити їй удари ногами в область сідниць та під сідниці, а як тільки вона переверталась, то наносив їй удари ногами в область паху. Ударів ногами було не менше 7, удари наносив, перебуваючи у взутті. Після того став піднімати потерпілу та переклав її на диван, одяг з неї зняв, бо він був у крові. Вранці пішов на роботу, коли повернувся займався хатніми справами, лягав

біля неї, а вже серед ночі зрозумів, що вона не дихає це було вже 5 числа. Особливої допомоги не намагався їй надати, оскільки не думав, що ушкодження серйозні;

- висновком експерта №187 від 11.10.2019, відповідно до якого кров на фрагменті килимового покриття і тампоні-змиві відноситься до групи В з ізоглюматиніном анти-А з супутнім антигеном Н та, та за дослідженою системою АВ0 може походити від потерпілої ОСОБА_10 (за висновком експерта №288 від 06.09.2019 кров трупа ОСОБА_10 за дослідженою системою АВ0 відноситься до групи В з ізогемаглютиміном анти-А);

- висновком експерта №185 від 08.10.2019, відповідно до якого на парі черевиків, які були вилучені під час огляду місця події, знайдена кров людини, в якій при серологічному дослідженні виявлені антигени В, Н. Таким чином кров на парі черевиків може відноситись до групи В з супутнім антигеном Н і за дослідженою системою АВ0 могла походити від особи з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_10 .

У той же час показання обвинуваченого в частині характеру та кількості спричинених тілесних ушкоджень повністю спростовується висновком експерта від 30.09.2019 №1114, за змістом якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені такі ушкодження:

1 група: закрита травма органів грудної клітини: прямі переломи ребер справа: 2-го по середньо ключичній лінії, 3-7 по передній паховій лінії з порушенням цілості пристінкової плеври та пошкодженням тканини правої легені, правобічний гемоторакс, 8-10 ребер по лопатковій лінії, 10, 11 ребер по біля хребетної лінії без порушення цілості пристінкової плеври, прямі переломи ребер зліва: 5 по передній пахвовій лінії, 6-8-го ребер по середній пахвовій лінії, 7-9-го по лопатковій лінії, без пошкодження пристінкової плеври, крововиливи в м?які тканини в місця переломів, множинні садна та синці грудної клітини. Ушкодження даної групи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

2 група: закрита внутрішньочерепна травма: крововилив під м`яку мозкову оболонку, у м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, у праву та ліву скроневі м`язи, закритий прямий перелом кута правої нижньої щелепи, забійна рана обличчя, садна та синці обличчя. Ушкодження 2-гої групи мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

3 група: множинні садна та синці живота, попереку, тазу, зовнішніх статевих органів, верхніх та нижніх кінцівок, розриви кінцевого відділу піхви. Ушкодження 3 групи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Всі вище вказані ушкодження утворилися в результаті багаторазових травматичних дій тупих предметів з обмеженою поверхнею, не виключено рук та ніг нападника, за 1-2 доби до настання смерті.

4 група: різані рани лівої кисті, виникли в результаті ріжучої дії гострого предмету, за 1-2 доби до настання смерті, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ушкодження 1 групи знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Ушкодження 2-4 груп в прямому причинному зв?язку з настанням смерті не перебувають.

Смерть настала внаслідок закритої травми органів грудної клітини у вигляді множинних двосторонніх переломів ребер з пошкодженням пристінкової плеври та тканини правої легені, розвитком правобічного гемотораксу та підшкірної емфіземи, яка ускладнилась гострою легенево-серцевою недостатністю. Цей висновок підтверджується наявністю та характером пошкоджень, нерівномірним кровонаповненням серцевого м?яза, наявністю темної рідкої крові в порожнинах серця і великих судин, точковими темно-червоними крововиливами на поверхні серця і легенів, набряком та нерівномірним кровонаповненням внутрішніх органів даними судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів;

- висновком судово-токсикологічної експертизи крові та сечі трупу ОСОБА_10 , етиловий спирт не виявлений, про що свідчить і висновок експерта №2110 від 05.09.2019, згідно якого етилового спирту у крові та сечі трупа ОСОБА_10 не виявлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що часткове визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, як його бажання пом`якшити кримінальну відповідальність за вчинене і рахує, що суд першої інстанції оцінюючи в сукупності всі докази у провадженні, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми, та такими, що в повній мірі доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Ці докази ретельно досліджені та покладені в основу ухваленого по справі обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Безпідставними є твердження обвинуваченого про необхідність перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України, оскільки він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, що виникло внаслідок тяжкої образи з боку ОСОБА_10 . Зазначену позицію обвинуваченого колегія суддів, як і суд першої інстанції, розцінює як обраний спосіб захисту обвинуваченого.

Як вірно зазначено судом першої інстанції умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони ? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. Потрібно мати на увазі, що суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб. (п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).

Стан сильного душевного хвилювання може мати прояв у вигляді фізіологічного афекту, який є психологічним поняттям. Фізіологічний афект може виникнути, зокрема, від одноразового, раптового, неочікуваного безпосереднього сильного впливу зовнішнього фактора. На першій стадії його перебігу внаслідок конкретної ситуації, яку особа суб`єктивно оцінює як надпотужно афектогенну, відбувається раптовий перехід від свідомого психічного стану до звуження свідомості, уявлення обмежуються лише подразником, на який спрямовується рухове збудження, ця підготовча стадія протікає мінімально за часом і майже миттєво настає друга стадія розрядка, афектований вибух (постанова Верховного Суду від 05.06.2023 по справі №587/241/18).

Обов`язковою умовою юридичної кваліфікації дій винуватця за ст. 116 КК є не вчинення умисного вбивства в стані фізіологічного афекту, що є суто медичним, психолого-психіатричним критерієм, а в стані сильного душевного хвилювання, що є критерієм кримінально-правовим, за яким кваліфікація дій винного за вказаною статтею можлива лише у разі, якщо стан сильного душевного хвилювання раптово виник внаслідок: протизаконного насильства, систематичного знущання, тяжкої образи з боку потерпілого (постанова Верховного Суду від 16.03.2021 по справі №759/17836/17).

Зважаючи та аналізуючи показання обвинуваченого, інші матеріали кримінального провадження та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що наявність сильного душевного хвилювання ОСОБА_7 в розумінні, яке б давало підстави для кваліфікації його дій за ст. 123 КК України, як про те зазначає обвинувачений, свого підтвердження не знайшло і обумовлене лише суб`єктивним відношенням останнього до подій, які мали місце 03.09.2019 року між ним та потерпілою.

Крім того, спростовується матеріалами провадження, а саме висновком судово-токсикологічної експертизи крові та сечі трупу ОСОБА_10 , про те, що етиловий спирт не виявлений, про що свідчить і висновок експерта №2110 від 05.09.2019 року, згідно якого етилового спирту у крові та сечі трупа ОСОБА_10 не виявлено, і твердження обвинуваченого про перебування ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння.

Будь-яких доказів, крім показань обвинуваченого, на підтвердження того що ОСОБА_10 висловлювала будь-які образи на адресу обвинуваченого та рідних йому осіб, які б могли бути розцінені, як такі, що особливо принижували їх гідність чи ганьбили честь та могли викликати у обвинуваченого стан фізіологічного афекти, матеріали кримінального провадження не містять.

Також, характер та кількість спричинених потерпілій тілесних ушкоджень також ставить під сумнів раптову та неконтрольовану поведінку обвинуваченого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є особо раніше не судимою, до затримання був особою працевлаштованою, підтримує стосунку зі своєю донькою та колишньою дружиною, має постійне місце проживання та реєстрації.

Разом з тим, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного кримінального правопорушення, пов`язаного із заподіянням потерпілій тяжких тілесних ушкоджень наслідком заподіяння яких настала смерть потерпілої, вину у вчиненому визнав частково.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Підстави визнавати інші обставини на які посилається обвинувачений, як такі що пом`якшують покарання, колегія суддів не вбачає. Обставин, які обтяжують його покарання не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, у межах визначених частиною санкції статті за якою він обвинувачується у виді 8 років позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, прокурор зазначаючи про незгоду з визнанням судом першої інстанції каяття в якості пом`якшуючої обставини не просить виключити її з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

Зважаючи на викладене є безпідставними посилання прокурора про призначення судом першої інстанції занадто м`якого покарання та необхідність його посилення.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника він ставить питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 із застосування вимог ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбуванням покарання з випробуванням.

Санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, за вчинення такого злочину передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, зважаючи на санкцію ч. 2 ст. 121 КК України, призначення порання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, можливе лише при застосуванні вимог ч. 1 ст. 69 КК України про що не йдеться в апеляційній скарзі захисника.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Разом з тим, такі обставини не встановлені судом першої інстанції, а інших обставин, ніж ті, з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, до апеляційного суду не надано.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі на які посилається захисник та обвинувачений, були відомі суду першої інстанції і саме з урахування них було постановлено відповідний вирок суду.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Зважаючи на викладене апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та захисника до задоволення не підлягають, а підстави для зміни чи скасування оскаржуваного вироку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 01 березня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20