04.07.2024 Справа № 756/8088/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/8088/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши відкритий судовий розгляд кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001276 від 08.04.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього АДРЕСА_1 ), такого, що має неповну середню освіту, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (стрілець-снайпер штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ), раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Судом установлено, що стрілець-снайпер штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , всупереч вимогам ст. 28 Конституції України, статей 11, 49, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив злочин за наступних обставин.

07.04.2024 приблизно о 18:45 ОСОБА_3 перебував спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , де спільно вживали алкогольні напої. Під час спільного розпивання алкогольних напоїв, в той же день, час та місці ОСОБА_10 поскаржилась ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на те, що ОСОБА_5 , який на той час знаходився в кімнаті цієї ж квартири, словесно ображав її. У цей момент у ОСОБА_3 на ґрунті помсти за образи ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій вищевказаний умисел, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8 зайшли до кімнати, де перебував ОСОБА_5 , та в той же день, тобто 07.04.2024, приблизно о 18:47 ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 та бажаючи їх настання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, взяв у праву руку розкладний ніж, який тримав при собі, та завдав його лезом не менше п`яти удари в область голови, чим спричинив останньому різані рани - в лобно-скроневій ділянці зліва на межі росту волосся, на лівій щоці вертикально, долонній поверхні правої кисті в проекції між флангового суглобу 1-го пальця, на тиловій поверхні 1-го пальця лівої кисті в проекції проксимальної фаланги з переходом на п`ясно-фаланговий суглоб, на тильній поверхні лівого променевого-зап`ястного суглобу, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу, та один удар в область живота, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням правої долі печінки ускладнений гемоперитонеумом, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. В подальшому ОСОБА_5 побіг до ванної кімнати, ОСОБА_3 пішов за ним, і в той момент, коли ОСОБА_5 перебував спиною до ОСОБА_3 , останній вищевказаним ножем завдав різану рану на передньо-боковій поверхні шиї справа у середній третині горизонтально, в підщелепній ділянці справа в проекції кута нижньої щелепи з переходом на задню поверхню шиї у верхню третину, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу, після чого ОСОБА_3 самостійно припинив свої злочинні дії.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, попросив у потерпілого вибачення за вчинене, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показав наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що того дня він дійсно перебував у вищевказаній квартирі, де під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_10 поскаржилася, що ОСОБА_5 висловлював образи в її бік, на що він пішов до кімнати, де перебував потерпілий ОСОБА_5 , та завдав останньому ударів ножем. Просив суд зважити на те, що він, перебуваючи на військовій службі, виконуючи військові обов`язки за посадою (снайпер), отримав акубаротравму (контузію), внаслідок чого проходив тривале лікування, що, на його думку, в сукупності з вживаним алкоголем спричинило таку його реакцію на образи та погані слова, висловлені потерпілим, у бік ОСОБА_10 . При цьому, зазначив, що він готовий нести відповідальність за вчинене відповідно до Закону.

Потерпілий ОСОБА_5 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та приведеним до присяги, надав суду наступні показання. Так, потерпілий показав, що в той день у першій його половині він вживав алкогольні напої, а потім пішов спати до кімнати, прокинувся від ударів, які завдав йому обвинувачений. При цьому, зазначив, що він до обвинуваченого жодних претензій немає, цивільний позов заявляти наміру немає, оскільки шкода йому відшкодована, просив суд не позбавляти волі обвинуваченого та за можливості прийняти рішення про звільнення від відбування покарання, звернувши увагу суду, що така його позиція є добровільною, жодного тиску на нього не здійснювалось.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення, допитавши останнього, потерпілого, дослідивши долучені сторонами кримінального провадження письмові матеріали відповідно до встановленого порядку, а також відомості, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у заподіянні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004) слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому та встановлюючи ступінь його вини у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку до вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

Так, суд враховує ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 одружений, має офіційне місце реєстрації та місце проживання у АДРЕСА_1 ), відповідно до характеристики за місцем реєстрації та проживання характеризується формально посередньо, на даний час є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходить військову службу на посаді стрільця-снайпера штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , за місцем несення служби характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 27.05.2024 №594: - ОСОБА_3 в період діяння, в скоєнні якого він підозрюється, виявляв ознаки «Психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (активна залежність)» (F10.24); - в теперішній час ОСОБА_3 виявляє ознаки «Психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (в теперішній час утримання, але в умовах, що виключають вживання)» (F10.21); - в теперішній час у ОСОБА_3 немає показань для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку; - за своїм психічним станом в період діяння, в скоєнні якого ОСОБА_3 підозрюється, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; - в теперішній час за своїм психічним станом ОСОБА_3 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Таким чином обвинувачений ОСОБА_3 є осудним.

Крім того, за період несення служби, відповідно до медичної характеристики солдата військової служби ОСОБА_3 від 24.06.2024, останній 04.08.2022 отримав поранення, попередній діагноз «Акубаротравма», з подальшою евакуацією. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2602 від 19.07.2022 останньому поставлено діагноз: основний - ЗЧМТ. Струс головного мозку (04.08.2022); ускладнення - стійкий цефалгічний синдром та цереброастенічний синдром. Так само встановлення діагнозу «Акубаротравма», закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку підтверджується випискою №0988222 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.08.2022 та первинним епікризом №2944 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.08.2022.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до яких, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд визнає: - щире каяття; - добровільне відшкодування завданого збитку.

Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, - «щире каяття» обґрунтовується наступним.

Так, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона, щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Так, під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 , неодноразово висловлюючи щирий жаль і самозасудження своєї кримінально караної поведінки, не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, детально та послідовно розповів про фактичні обставини вчиненого злочину, про причини виникнення конфлікту між ним та потерпілим, свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, готовий нести кримінальну відповідальність, що свідчить про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «щире каяття», про наявність якої також було зазначено стороною обвинувачення в обвинувальному акті, який надійшов до суду.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, - «добровільне відшкодування завданого збитку» обґрунтовується наступним.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема, батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Тобто, добровільним відшкодуванням шкоди є відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди потерпілому без примусу у спосіб, встановлений чинним законодавством. Сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Воно полягає в усуненні винною особою наслідків скоєного правопорушення шляхом компенсації шкоди в повному розмірі.

У своїх розписках від13.06.2024 та 04.07.2024, які долучено до матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_5 зазначив про те, що йому відшкодовано моральну шкоду та витрати на лікування у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, а тому він жодних претензій до обвинуваченого немає. Ці обставини потерпілий ОСОБА_5 підтвердив в судовому засіданні, що свідчить про те, що обвинувачений із власної ініціативи до прийняття рішення судом по суті обвинувачення добровільно відшкодував завданий збиток, усунув заподіяну шкоду, що підтверджує наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 16.08.2022 справа №592/5779/20, від 15.02.2022 №283/460/21 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, з огляду на матеріали кримінального провадження, враховуючи принципи й загальні засади призначення покарання, а також мотиви, характер, спосіб вчинення ОСОБА_3 злочину, який відноситься до категорії тяжких, в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки, на переконання суду, саме такий розмір покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

У постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.10.2019 справа №205/7091/16-к, від 12.09.2018 справа №206/5073/15-к суд касаційної інстанції наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 справа №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину, його наслідки, у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, а також з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його негативним ставленням до вчиненого, критичною оцінкою своїх дій, з огляду на відсутність відомостей про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних та/або адміністративних правопорушень, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів про притягнення ОСОБА_3 до юридичної відповідальності в минулому, зваживши на позиції учасників кримінального провадження, зокрема, позицію потерпілого, котрий просив призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане з позбавленням волі, відомості про соціальні зв`язки обвинуваченого, спосіб його життя та стан його здоров`я, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення останнім нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 КПК України обвинуваченого ОСОБА_3 слід звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , обраний на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 04.06.2024, - скасувати.

Зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_3 до моменту його звільнення з-під варти в залі суду слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Водночас, враховуючи положення статей 176, 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого суд вважає правильним до набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду, з покладенням обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадках виправдування обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 25.04.2024 (справа №756/4691/24) на речові докази у кримінальному провадженні, а саме: - розкладний ніж зі слідами речовини бурого кольору, 4 скляні чарки; - сірі кросівки зі слідами речовини бурого кольору, джинси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту сірого кольору з написом «Sigmar» зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору, предмет зовні схожий на ніж темного кольору з рукояткою коричневого кольору, в частині заборони користування, розпоряджання та відчуження будь-кому і будь-яким чином зазначеним майном.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись положеннями статей 100, 124, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , застосований на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 04.06.2024, - скасувати.

Обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити з-під варти в залі суду.

До набрання вироком законної сили обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальний обов`язок, визначений ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу суду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 25.04.2024 (справа №756/4691/24) на речові докази у кримінальному провадженні, а саме: - розкладний ніж зі слідами речовини бурого кольору, 4 скляні чарки; - сірі кросівки зі слідами речовини бурого кольору, джинси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту сірого кольору з написом «Sigmar» зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору, предмет зовні схожий на ніж темного кольору з рукояткою коричневого кольору.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- сірі кросівки зі слідами рідини бурого кольору, які поміщено до паперового конверту, заклеєно та нанесено пояснювальні написи учасників слідчої дії; джинси синього кольору зі слідами рідини бурого кольору, які поміщено до паперового конверту, заклеєно та нанесено пояснювальні написи учасників слідчої дії; кофту сірого кольору з написом «Sigmar» зеленого кольору, зі слідами рідини бурого кольору, які поміщено до паперового конверту, заклеєно та нанесено пояснювальні написи учасників слідчої дії; предмет зовні схожий на ніж темного кольору з рукояткою коричневого кольору (виготовлено з деревини), який було поміщено до паперового конверту коричневого кольору, заклеєно та нанесено пояснювальні написи учасників слідчої дії, вилучені 08.04.2024 в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_3 (постанова від 08.04.2024); спортивні штани та кофту, резинові чорні тапці, сірі труси зі слідами речовини бурого кольору, належні потерпілому ОСОБА_5 (постанова від 09.04.2024), які передано до камери зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві, - після набрання вироком законної сили знищити;

- зіскоб р.б.к. із дверей в коридорі з навісним замком; змив р.б.к. із подушки на підлозі в кімнаті №1; змив р.б.к. зі стіни над ліжком в кімнаті №1; 4 сліди низу взуття (№1-2 з підлоги кімнати № 1, №2 з підлоги коридору, № 4 з підлоги кухні); фрагмент наволочки з ліжка кімнати № 1 зі слідами р.б.к.; розкладний ніж зі слідами р.б.к., вилучений з тумбочки неподалік входу до ванної кімнати; 4 скляні чарки зі столу на кухні (одна з них зі слідами р.б.к.), вилучені в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_3 (постанова від 08.04.2024), які передано до камери зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №002358), - після набрання вироком законної сили знищити;

- рюкзак з особистими речами (постанова від 09.04.2024), який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 (розписка від 07.05.2024), - після набрання вироком законної сили залишити потерпілому за належністю;

- 4 відеофайли із записами датованими 07.04.2024 з портативних відеореєстраторів (нагрудних бодікамер) свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за №00024-000024, 00023-000023, які містяться на оптичному диску (постанова від 04.06.2024), - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1