Номер провадження: 11-кп/813/440/24
Справа № 523/8280/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 у кримінальному провадженні №0000021, внесеному до ЄРДР 06.01.2023 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теплодар, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двоє малолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - три роки.

Відповідно до положень п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено додатково на ОСОБА_10 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання відраховувати з дня проголошення вироку.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 під час судового провадження не застосовувалося.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів, цивільного позову та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 05.01.2022 приблизно о 10:17 годині керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись при достатній видимості по сухому дорожньому покриттю проїзної частини по АДРЕСА_2 , порушуючи у сукупності вимоги п.п.12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, а саме діючи з необережності, будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись зі швидкістю приблизно 107 км/год., яка перевищує встановлену у населених пунктах швидкість руху не більше 50 км/год., наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Шилова у м. Одесі, маючи об`єктивну спроможність виявити перешкоди для руху, а саме автомобіль марки «Mercedes Behz А170» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у другій смузі зустрічного напрямку по вул. Михайла Грушевського та на перехресті з вул. Шилова виконував маневр повороту ліворуч, не вжив своєчасних заходів щодо зменшення швидкості свого руху до безпечної аж до зупинки свого транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з марки «Mercedes Behz А170» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо - транспортної пригоди пасажирка автомобілю ««Mercedes Behz А170» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно висновку судово-медичної експертизи за №608 від 6.07.2022 р. отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку тяжкого ступеню, який супроводжувався внутрішньо шлуночковим крововиливом та коматозним станом, забійної рани тім`яної області справа, підапоневротично-підшкірної гематоми лобно-тім`яної області справа, забою легенів, які за критерієм небезпеки для життя відповідно п.п. 2.1.3 «б», «о» «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобілю марки «Mercedes Behz А170» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно висновку судово-медичної експертизи за №610 від 6.07.2022 р.н., отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому дистального метафізу правової стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому правої променевої кістки в нижній третині, черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, гематоми лоба, саден обличчя та кінцівок, які складають єдиний морфологічний комплекс, які за критерієм небезпеки для життя відповідно п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Пасажир автомобілю марки ««Mercedes Behz А170» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно висновку судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, підапоневротичної гематоми правої лобної ділянки, множинних саден обличчя, які за критерієм небезпеки для життя відповідно п.п. 2.3.3 «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, що полягала у незастосуванні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином не мотивував в частині незастосування до ОСОБА_8 додаткового виду покарання у виді права керування транспортними засобами. Вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не враховано у достатній мірі сукупність усіх обставин кримінального провадження, а також істотність допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, які свідчать, що обране покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме запобіганню вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки жодних підстав для обґрунтування такого рішення у судовому засіданні не встановлено та у вироку не наведено.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням на 3 роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 уточнила вимоги апеляційної скарги та просила покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Потерпілі про дату, час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим апеляційний суд з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КПК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КПК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КПК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, надав пояснення та повністю підтвердив обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У зв`язку з чим, кримінальне провадження розглянуто у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок якого та наслідки були належним чином роз`яснено учасникам судового провадження.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України та положення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст. 66 КК України обставину справи, яка пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину.

Також судом першої інстанції при призначені покарання враховано висновок досудової доповіді Одеського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області стосовно ОСОБА_8 зі змісту соціально-психологічної характеристики якої вбачається, що обвинувачений за місцем проживання характеризується виключно позитивно, проживає з дружиною, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, за характером спокійний, доброзичливий, відповідно проведеної оцінки ризику ймовірність ризику повторного вчинення злочину є низьким, ризик небезпеки для суспільства також є низьким, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Зазначені обставини слугували підставою щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 5 років з застосуванням до нього ст. 75 КК України, оскільки виправлення і перевиховання ОСОБА_16 можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому, не застосовуючи до ОСОБА_8 додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений проживає у м. Теплодар, а працює у м. Одесі, його робота пов`язана з пересуванням по місту та регіонам області, разом з цим має необхідність перевозити малолітніх дітей, що потребує керування транспортним засобом, є єдиним джерелом доходів для існування та має суттєве значення для продовження робочої діяльності у період дії встановлених обмежень на території України, позицію сторони захисту, та думку потерпілих з цього приводу.

Разом з цим, на думку колегії суддів, районний суд не застосувавши додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами не повній мірі врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та його тяжкість, а саме, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася через те, що обвинувачений будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись зі швидкістю приблизно 107 км/год., яка перевищує встановлену у населених пунктах швидкість руху не більше 50 км/год. здійснив ДТП, що свідчить саме про грубі порушення п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «б» «Правил дорожнього руху України».

Разом з тим, з урахуванням того, що внаслідок дій обвинуваченого для потерпілих настали тяжкі та середньої тяжкості наслідки, звільнення його від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суперечить приписам ст. 65 КК України.

Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинуваченим не доведено, що керування транспортним засобом є для нього професійною діяльністю, якою він заробляє собі на життя і заробітна плата від цієї діяльності є для нього єдиним засобом до існування та відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Отже, колегія суддів вважає, що суд безпідставно не застосував Закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме не призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що думка потерпілих щодо призначеного покарання та його розміру не є вирішальною, а повинна враховуватися у сукупності зі всіма матеріалами кримінального провадження.

Водночас, вирішуючи питання, щодо строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки саме такий строк у достатній мірі сприятиме запобіганню вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання - скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 -задовольнити.

Вирок Суворівського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року в кримінальному проваджені №0000021 від 06.01.2023, яким ОСОБА_17 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України- скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4