04.03.2024
Справа № 642/1159/24
Провадження № 1-кс/642/820/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за № 0001279 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

встановив:

До Ленінського районного суду м.Харкова звернувся прокурор Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування зазначив, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001279 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснює група прокурорів Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.02.2024 приблизно о 13:30 год. на перехресті автодороги «Київ-Харків-Довжанський» та автодороги Т2112 КурортнеПересічне відбулось зіткнення транспортного засобу марки КІА, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та транспортного засобу MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті ДТП водій MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження. Попередній діагноз: перелом плечової кістки, стан здоров`я середньої тяжкості. Водій автомобілю КІА, н.з. НОМЕР_1 військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_6 , та пасажири військовослужбовці в/ч НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 госпіталізовані.

28.02.2024 у період часу з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме перехрестя автодороги Київ-Харків-Довжанський та автодороги Т2112 Курорте-Пересічне, в ході якого виявлено та вилучено:

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб КІА 2500, н.з. НОМЕР_1 .

Власником автомобілю MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 , згідно реєстраційної картки транспортного засобу, є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Власником автомобілю КІА К2500, н.з. НОМЕР_1 , згідно технічного талону транспортного засобу серії № НОМЕР_4 , є військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 29.02.2024 вилучені в ході огляду місця ДТП транспортні засоби визнано речовими доказами.

Зазначені об`єкти зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладене, сторона обвинувачення обґрунтовує необхідність накладення арешту на вилучене необхідністю запобігання їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та їх збереження у первісному вигляді.

Так, наявні підстави для накладення арешту на вилучені 28.02.2024 під час огляду місця ДТП транспортні засоби MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 та КІА 2500, н.з. НОМЕР_1 , оскільки вони зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, у розслідуваному кримінальному провадженні планується призначення низки судових експертиз, для проведення яких необхідно забезпечити збереження вказаних транспортних засобів у їх первісному вигляді, а також мають значення речових доказів та відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

На підставі викладеного, враховуючи, що транспортні засоби MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 та КІА 2500, н.з. НОМЕР_1 можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження слідчий просить накласти арешт на вказані автомобілі.

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини.

У судове засідання власник автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_10 не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, проти арешту авто не заперечує.

Власник автомобілю КІА К2500, н.з. НОМЕР_1 - представник військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином. Командир військової частини НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_11 надіслав до суду заяву, в якій просить суд розглянути клопотання про арешт майна без його участі, проти вказаного арешту не заперечує.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглянувши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про обгрунтованість вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Одним із процесуальних джерел доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є речові докази.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Стаття 167 КПК України встановлює підстави для тимчасового вилучення майна, яке може вилучатися до вирішення питання про арешт такого майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати що вони використані як засоби кримінального правопорушення та (або) зберегли його сліди (п.1 ч. 2 ст. 167 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що 28.02.2024 у період часу з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме перехрестя автодороги Київ-Харків-Довжанський та автодороги Т2112 Курорте-Пересічне, в ході якого виявлено та вилучено:

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб КІА 2500, н.з. НОМЕР_1 .

Власником автомобілю MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 , згідно реєстраційної картки транспортного засобу, є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Власником автомобілю КІА К2500, н.з. НОМЕР_1 , згідно технічного талону транспортного засобу серії № НОМЕР_4 , є військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 29.02.2024 вилучені в ході огляду місця ДТП транспортні засоби визнано речовими доказами.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

При цьому, відповідно до ч.ч.4, 6, 9-11 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Слідчим доведено, що зазначене вище вилучене майно, має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому повернення вищевказаних речей може призвести до їх знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно із вимогами ст. 100 КПК України та п. 20 постанови КМУ № 1104 від 19.11.2012 не передбачено можливість передачі вищевказаних речових доказів, які вилучені в ході обшуку на відповідальне зберігання учасникам кримінального провадження та іншим особам.

У зв`язку з необхідністю проведення експертиз, детального огляду вилученого речового доказу потрібно накласти арешт, зокрема згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що майно, яке було вилучене слідчим в ході проведення огляду місця ДТП, може містить на собі відомості, які будуть використанні як доказ факту обставин, що встановляються під час кримінального провадження, а тому в силу ч.2 ст. 91 КПК України підлягають перевірці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК України прокурором доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, проведення експертиз та інших слідчих дій у кримінальному провадженні, збереження від втрати, знищення чи перетворення вилученого майна, задля використання його у доказових цілях, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному випадку, розумним та співрозмірним обмеженню права власності, буде накладення арешту на вилучене майно.

Суд зазначає, що належне забезпечення збереження вказаних вище речових доказів можливе лише за умови накладення на нього арешту із забороною у відчуженні, користуванні та розпорядженні ним.

Враховуючий, що повернення майна його власнику, може позбавити орган досудового розслідування можливості повного, всебічного та неупередженого проведення слідчих дій, що у свою чергу позбавить можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов висновку, про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за № 0001279 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0001279 від 29.02.2024 на майно:

1)- транспортний засіб MERCEDES-BENZ Sprinter, н.з. НОМЕР_3 ;

2)- транспортний засіб КІА 2500, н.з. НОМЕР_1 ,

вилучені 28.02.2024 у період часу з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме перехрестя автодороги Київ-Харків-Довжанський та автодороги Т2112 Курорте-Пересічне.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1