ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/984/24 Справа № 175/7937/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 березня 2024 року.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 . На обґрунтування своїх вимог вказує, що будь-який запобіжний захід можна обрати до особи лише за наявності обґрунтованої підозри у вчинені злочину та наявності передбачених законом ризиків. При цьому, прокурором не надано жодних доказів на підтвердження заявлених ризиків. Вказує, що всі свідки є офіцерами десантно-штурмових військ ЗСУ, командирами підрозділів, які за наслідками проведених обов`язкових перевірок морально-психологічного стану є стійкими та непохитними, здатними на високому рівні виконувати службові обов`язки та навіть забезпечувати високий рівень підготовки та бойового стану підлеглих.

Звертає увагу, що військова частина за визначенням має відповідні території та приміщення, в яких забезпечений контроль входу-виходу, належна охорона та оборона, які дозволяють забезпечити відсутність у обвинуваченого можливості вільно та безконтрольно залишати військову частину, що вказує на відсутність ризику впливу на свідків.

Також вказує, що відсутні докази підтвердження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, вказані мотиви тяжкості покарання не ґрунтуються на будь-яких даних та є припущенням, крім того жодних відомостей про морально-психологічний стан обвинуваченого, суд не досліджував. Разом з тим, згідно з досудовою доповіддю, ОСОБА_8 має позитивні соціально-психологічну характеристику, щодо нього відсутні будь-які негативні відомості, має позитивні характеристики за місцем проживання та служби, і від установи в якій утримується на теперішній час, а тому запобіжний захід можливий без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану, що відповідає правовій кваліфікації ч. 2 ст.402 КК України.

02.10.2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України.

04.10.2023 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів, суд, всупереч твердженням захисника, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Прокурором, належним чином обґрунтована наявність ризиків передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Так, суд обґрунтовано зазначив про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та взяв до уваги, сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими, дані про його особу.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано характер скоєного умисного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що наявність заявлених ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, ч. 8 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є тримання під вартою.

Отже, нормами діючого КПК України не передбачено більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою за вчинення злочину передбаченого ст. 402 КК України, а тому до ОСОБА_8 не може бути застосовано інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Матеріали провадження та апеляційна скарга захисника не містять об`єктивних даних про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою.

Отже, доводи захисника не спростовують висновків суду про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо нього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді