Дата документу 22.04.2024 Справа № 333/2628/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2628/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/516/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 29 листопада 2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 301 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень;

2) 20 травня 2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

3) 25 січня 2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

4) 22 листопада 2011 року Джанкойським районним судом АР Крим за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 3 липня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію»,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та їм призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна кожному.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 2 березня 2016 року по 15 травня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_11 у відшкодування матеріальної шкоди 85 000 гривень.

Цим же вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були визнані невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 345 КК України, та виправдані у зв`язку з не доведенням того, що в їх діянні є склад кримінального правопорушення.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

29 лютого 2016 року, приблизно о 01.30 годині, ОСОБА_12 , кримінальне провадження відносно якого ухвалою колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2021 року закрито у зв`язку зі смертю, та ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого по АДРЕСА_4 , почали провокувати конфлікт з невстановленою в ході досудового слідства особою, а саме чіплятися до неї та висловлюватись в її сторону нецензурною лайкою. Вказані дії побачив потерпілий ОСОБА_11 , який перейшов вул. Чумаченко та крикнув нападникам «Стояти! Міліція! Що ви робите?», почавши доставати з кишені належний йому травматичний пістолет «Пістолет Макарова Р».

У цей час у ОСОБА_13 та ОСОБА_7 виник умисел на розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 , спрямований на заволодіння майном останнього, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, тому вони пішли назустріч ОСОБА_11 , при цьому, ОСОБА_7 сказав чоловіку: «Не треба діставати це з кишені», а ОСОБА_13 викрикував погрози, нецензурну лайку на адресу потерпілого та наніс ОСОБА_11 два удари кулаком в обличчя, в область ока та скроні. Реагуючи на напад, ОСОБА_11 дістав із кишені травматичний пістолет та здійснив постріл у ОСОБА_13 і між ними почалася бійка.

До них підбігли ОСОБА_8 та не встановлена в ході досудового слідства особа, після чого всі четверо почали наносити ОСОБА_11 чисельні удари руками та ногами в область голови, обличчя та тулуба, спричинивши тим самим ОСОБА_11 закритий перелом крила основної кістки справа з переходом по лінії перелому на тіло основної кістки в області зовнішньої стінки правої основної пазухи, закритий багатоскольчатий перелом латеральної, передньої та верхньої правої верхнє щелепової пазухи зі зміщенням кісткових фрагментів і утворенням гемосинуса, закритий двосторонній перелом правої щелепової кістки в області скроневого відростка, крововиливи на білкових оболонках обох очей, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

У ході бійки, потерпілий ОСОБА_11 здійснив ще кілька пострілів з травматичного пістолета в бік нападників. ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та не встановлена в ході досудового слідства особа, припинили наносити удари потерпілому лише після того, як він впав на землю та втратив свідомість, а ОСОБА_13 , продовжуючи реалізувати умисел на заволодіння чужим майном, крикнув спільникам, щоб вони забирали майно ОСОБА_11 , а саме речі, які лежали на землі біля потерпілого та в кишенях його одягу.

Переконавшись, що ОСОБА_11 не в змозі чинити їм опір, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та не встановлена в ході досудового слідства особа відкрито заволоділи належним потерпілому травматичним пістолетом «Пістолет Макарова Р» вартістю 5000 гривень, мобільним телефоном «Samsung Galaxy Grand 2» вартістю 3300 грн., чоловічою сумкою «Dr.Bond» вартістю 1000 гривень та чоловічою курткою «Stalgert» вартістю 1000 грн., після чого зникли з місця скоєння кримінального правопорушення та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 10 300 гривень.

Цим же вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані невинуватими у пред`явленому їм обвинуваченні за ч. 3 ст. 345 КК України та виправдані у зв`язку з не доведенням того, що в їх діянні є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

29 лютого 2016 року, приблизно о 01.30 годині, ОСОБА_13 разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись біля кафе «Раут», розташованого по АДРЕСА_4 , почали провокувати конфлікт з невстановленою в ході досудового слідства особою, а саме чіплятися до неї та висловлюватись в її сторону нецензурною лайкою. Вказані дії побачив потерпілий ОСОБА_11 , підійшовши до вказаних чоловіків та представившись працівником поліції, попросив вищевказаних чоловіків припинити свої протиправні дії.

Далі, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не зважаючи на прохання останнього припинити протиправні дії, та будучи повідомленими про те, що ОСОБА_11 є працівником правоохоронного органу, а саме старшим оперуповноваженим управління карного розшуку головного управління Національної поліції в Запорізькій області, який діяв відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 46 Закону України «Про національну поліцію», продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на насильство, почали наносити ОСОБА_11 численні удари руками та ногами в область голови, обличчя та тулуба, спричинивши тим самим ОСОБА_11 закритий перелом крила основної кістки справа з переходом по лінії перелому на тіло основної кістки в області зовнішньої стінки правої основної пазухи, закритий багатоскольчатий перелом латеральної, передньої та верхньої правої верхнє щелепової пазухи зі зміщенням кісткових фрагментів і утворенням гемосинуса, закритий двосторонній перелом правої щелепової кістки в області скроневого відростка, крововиливи на білкових оболонках обох очей, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданими стороною обвинувачення доказами не доведено наявність суб`єктивної та об`єктивної сторони інкриміновано обвинуваченим злочину, тому пред`явлене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , вважає вирок в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеністю його вини.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачені не мали умислу на скоєння інкримінованого їм кримінального правопорушення, вони лише намагалися вгамувати потерпілого та запобігти його протиправним діям.

Крім того, суд не допитав у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , прийнявши рішення відтворити аудіозаписи її показань, які вона надавала попередньому складу суду.

Вважає, що її показання містять певні неточності та розбіжності, які в цілому не дають можливості відтворення подій, що відбувалися за участі обвинувачених та потерпілого.

У той же час, ухваливши рішення щодо можливості не допитувати свідка безпосередньо в залі судового засідання, суд обмежив право сторони захисту на перехресний допит і зайняв упереджену позицію на користь сторони обвинувачення.

Крім того, сторона обвинувачення не надала суду жодних речових доказів, внаслідок чого їх не було оглянуто в суді, проте в своєму рішенні суд посилається на речові докази, мотивуючи доведеність вини обвинувачених.

У вироку суд приходить до висновку, що на одязі ОСОБА_7 наявна кров потерпілого, наявність крові самого ОСОБА_7 виключається, оскільки у нього не було поранень з кровотечею. Разом з тим, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 був поранений у ногу, у нього була кровотеча, і після затримання, його на кареті швидкої допомоги було доставлено до лікарняного закладу.

Вважає, що ОСОБА_7 своєю поведінкою довів свою несхильність до скоєння протиправних дій, оскільки майже за сім років розгляду кримінального провадження, він веде законослухняний спосіб життя, піклується про своїх близьких, створив сім`ю, у нього народилась дитина, під час розгляду справи дотримувався належної процесуальної поведінки.

З приводу призначеного покарання зазначає, що суд мав усі підстави для застосування положень ст. 69 КК України, обмежившись вже відбутим строком покарання, зарахувавши строк тримання ОСОБА_7 під вартою.

Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його вини та вичерпанням можливості їх отримати, або вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувати положення ст. 69 КК України, обмежившись відбутим строком покарання, зарахувавши строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 , вважає вирок в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , а судовий розгляд проведено неповно, однобічно та з обвинувальним ухилом.

Зі змісту вироку вбачається, що вина ОСОБА_8 встановлена на підставі допиту свідка ОСОБА_14 та протоколу пред`явлення для впізнання, які ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті нею фактичних обставин.

До того ж, свідок ОСОБА_14 не була безпосередньо допитана в судовому засіданні, а згідно протоколу допиту свідка від 29 лютого 2016 року, обставини подій вона бачила зі сторони, на відстані не менше 10-15 метрів, перебувала в приміщенні, рослинна загорожа перекривала огляд, тому неможливо встановити, хто саме наносив потерпілому удари, хто забирав речі та інші обставини.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 29 лютого 2016 року, свідок ОСОБА_14 впізнала особу під № 3 ОСОБА_8 , проте під № 3 записано іншу особу ОСОБА_15 . Далі вказано, що особи розміщені зліва направо, при цьому з фото вбачається, що вони стоять з права наліво. Крім того, згідно протоколу, ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_8 за складом тулуба, верхнім одягом та обличчям, але впізнання проводилось о 15.00 годині, тоді як згідно протоколу про затримання ОСОБА_8 від 29 лютого 2016 року, у нього було вилучено весь одяг, у тому числі верхній.

Звертає увагу, що в показаннях свідка ОСОБА_14 існує ряд неточностей та розбіжностей, зокрема: коли ОСОБА_13 та ОСОБА_7 підійшли до потерпілого, де саме перебував ОСОБА_8 ; хто саме спровокував бійку потерпілого та обвинувачених; що відбулося спочатку: пролунав постріл, а потім почалась бійка, чи навпаки; чи правомірно потерпілий застосував зброю.

Вважає, що суд не мав права використовувати показання свідка ОСОБА_14 , надані нею під час попереднього розгляду справи, а повинен був обов`язково її допитати в судовому засіданні.

Крім того, суд першої інстанції упереджено поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , які є незмінними, послідовними та правдивими, відповідають фактичним обставинам справи.

Окремо суд поклав в основу вироку висновок експерта № 965 від 7 квітня 2016 року, згідно якого неможливо достовірно встановити, кому саме належала кров: потерпілому або ОСОБА_13 , особливо враховуючи, що у ОСОБА_13 були тілесні ушкодженні із зовнішньою кровотечею, що підтверджується висновком експерта № 780Д від 4 березня 2016 року та відповіддю № 01-8/583 від 20 квітня 2016 року з лікарні.

Також суд не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину його дружини, працевлаштований водієм на приватному підприємстві, з моменту інкримінованого йому злочину не вчинив жодного правопорушення, постійно з`являвся в судові засідання, своєю поведінкою довів, що не заслуговує на покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Крім того, суд встановив розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за відсутності об`єктивних та допустимих доказів.

Просить вирок у частині визнання ОСОБА_8 винуватим скасувати та ухвалити новий, яким провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у суді та вичерпанням можливості їх отримати.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вважав, що на цей час вже відсутня необхідність призначати обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника без доповнень та просив її задовольнити. Просив залишити його на волі, оскільки йому потрібно доглядати за родиною.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та не позбавляти обвинуваченого волі. Вважав, що обвинувачений на цей час виправився. Звернув увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, вже два роки у даному кримінальному провадженні провів під вартою. У обвинуваченого є дружина та дитина.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив звернути увагу на те, що у нього є дружина та дитина.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вирок суду вважав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Прокурор вважав, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги покарання свідка ОСОБА_16 , які вона надала під час судового розгляду провадження у 2016 році. Прокурор вважав, що показання вказаного свідка повністю спростовують твердження обвинувачених про їх непричетність до вчинення злочину та узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_17 .

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку, доводи апеляційних скарг, думки обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував відносно доводів скарг, надавши учасникам кримінального провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку районного суду, апеляційним судом встановлено наступне.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та правильність кваліфікації їх дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції свою провину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що ввечері 29.02.2016 року він разом з ОСОБА_13 знаходився в кафе «Раут», де вони вживали спиртні напої горілку та алкогольні коктейлі. В кафе вони приїхали на автомобілі «Таврія» білого кольору. Після відвідування кафе, приблизно о 12.00 вони разом з ОСОБА_13 вийшли на вулицю, включили музику в салоні автомобіля «Таврія» та пили кофе. В цей момент до них підійшов ОСОБА_8 , з яким він був знайомий раніше. Згодом до них підійшов чоловік, в подальшому, на досудовому слідстві з`ясувалось, що його прізвище ОСОБА_11 , та попросив зробити музику тихіше. Візуально ОСОБА_11 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, на ньому була одягнута темна куртка. Вони йому відповіли, що зроблять музику тихіше, після чого ОСОБА_11 пішов. Через невеликий проміжок часу, приблизно через двадцять хвилин, ОСОБА_11 знов підійшов до них, він був агресивно налаштований та поліз рукою в карман, демонструючи, що має намір застосувати до них якусь зброю. Побачивши це, він сказав ОСОБА_11 : «Не треба діставати це з кишені» та пішов йому на зустріч, але ОСОБА_11 дістав з кишені пістолет та здійснив в нього постріл, приблизно з десяти метрів, влучивши гумовою кулею в ногу. Він упав та на деякий час в нього відбулось помутніння свідомості. Коли він прийшов до тями, побачив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_11 б`ються вже на землі, а ОСОБА_11 здійснив ще кілька пострілів. Він відштовхнув ОСОБА_11 від ОСОБА_13 , на одязі якого він побачив сліди крові та допоміг останньому дійти до автомобіля та сісти в нього. Ані він, ані ОСОБА_8 з потерпілим ОСОБА_11 не билися, будь-яких тілесних ушкоджень йому не заподіювали. В машині на задньому сидінні вже знаходився ОСОБА_8 , після чого вони втрьох на автомобілі «Таврія» поїхали з місця пригоди до лікарні, за кермом був ОСОБА_13 . Через деякий час їх зупинив екіпаж патрульної машини поліції. Його та ОСОБА_13 з пораненнями на кареті швидкої допомоги відправили до лікарні. Яким чином в автомобілі «Таврія» опинилися речі потерпілого ОСОБА_11 йому невідомо.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що ввечері 29.02.2016 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_13 та запропонував покурити кальян. Він прийшов до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яке знаходиться по вул. Чумаченка, де на вулиці побачив ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які пили каву біля автомобіля «Таврія» білого кольору. Вони разом пили каву та спілкувались між собою, слухали музику. Згодом до них підійшов чоловік, в подальшому, на досудовому слідстві з`ясувалось, що його прізвище ОСОБА_11 , та в грубій формі зробив зауваження з приводу гучної музики. Вони йому відповіли, що зроблять музику тихіше, після чого ОСОБА_11 пішов. Через невеликий проміжок часу, приблизно через п`ятнадцять хвилин, ОСОБА_11 повернувся та знову підійшов до них, він був агресивно налаштований, почав кричати, після чого пролунав постріл і блиснув спалах від пострілу. Він злякався та сховався за машину, тому як відбувалась бійка не бачив, лише чув звуки бійки та ще декілька пострілів. Коли він визирнув з-за машини, то побачив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_11 борються вже на землі, а ОСОБА_7 також лежить на землі. Через деякий час ОСОБА_7 допоміг ОСОБА_13 підвестись, а ОСОБА_11 залишився лежати. Вся бійка тривала приблизно п`ять хвилин. ОСОБА_13 крикнув йому підібрати речі з землі, він ці речі підібрав, які саме, він не пам`ятає. Кому належали ці речі він не знає, мотиву їх вкрасти в нього не було, він лише поклав їх на заднє сидіння «Таврії». Вони втрьох - ОСОБА_13 за кермом, ОСОБА_7 на пасажирському сидінні, а він на задньому сидінні на автомобілі «Таврія» поїхали в сторону вулиці Малиновського. На вулиці Ситова їх зупинив патрульний автомобіль поліції. Карета швидкої допомоги забрала ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , у яких були поранення, а його затримали працівники поліції.

Колегія суддів вважає, що показання обвинувачених були вірно оцінені судом першої інстанції з урахуванням матеріалів провадження, а версія яку висувають обвинувачені та їх захисники про те, що умислу в обвинувачених не було на здійснення злочину за ч. 4 ст. 187 КК України, як обрану позицію захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, які були встановлені судом.

Однак, не дивлячись на невизнання провини обвинуваченими, їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених та проаналізованих судом першої інстанції доказів і показань учасників провадження.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що в 2016 році він був атестованим поліцейськім, працював на посаді викладача в Запорізькому училищі первинної професійної підготовки при ГУМВС в Запорізькій області. Ввечері 29.02.2016 року, приблизно о 10 годині, він йшов по вулиці Чумаченка, на ньому був вдягнутий цивільний одяг, при собі мав мобільний телефон «Самсунг», ключі від квартири, посвідчення працівника міліції, посвідчення учасника бойових дій та травматичний пістолет ПМР (№ НОМЕР_1 ), грошові кошти в сумі 50 грн. До цього він був у гостях, де вживав спиртні напої. Ближче до зупинки були припарковано два автомобіля: «ВАЗ» та «Таврія». Коли він проходив біля зупинки громадського транспорту «Пологовий будинок», він почув крики. Через дорогу, біля кафе «Раут», побачив двох чоловіків, які били людину, що лежала на землі. Інші два чоловіка бігли в бік залізничної лікарні. Одним з нападників був обвинувачений ОСОБА_13 . Він перейшов дорогу та крикнув нападникам «Стояти ! Міліція ! Що ви робите?». ОСОБА_13 , побачивши його, викрикував погрози, нецензурну лайку та наніс йому два удари кулаком в обличчя, в область ока та скроні. До цього моменту він не доставав травматичний пістолет та не здійснював з нього постріли. Подальші події він не пам`ятає в зв`язку з черепно-мозковою травмою. Коли він був доставлений до лікарні, при ньому не було обох посвідчень, ключів від квартири, травматичного пістолета. В подальшому слідчим йому були повернуті посвідчення, ключі, мобільний телефон «Самсунг».

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що працює в Комунарському відділі поліції на посаді помічника оперативного чергового. Наприкінці лютого 2016 року, більш точну дату він не пам`ятає, у нічний час доби, після 12.00 він ніс службу в групі патрулювання. По рації зі служби «102» їм повідомили, що біля кафе «Раут» була стрілянина, на землі лежить потерпілий, а невідомі, які причетні до злочину, намагаються втекти з місця події на автомобілі «Таврія». Вони прибули на вул.Чумаченка, де почали переслідувати автомобіль «Таврія» білого кольору, до переслідування підключився наряд ДСО, на автомобілі якого був проблисковий маячок. На неодноразові вимоги зупинитись водій автомобіля «Таврія» ніяк не реагував, їхав на високій швидкості, маневрував, намагаючись відірватись від переслідування. Тому вони були вимушені зупинити автомобіль «Таврія» шляхом перегородження дороги та зіткнення з ним. В «Таврії» знаходились три чоловіка - за кермом ОСОБА_13 , на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_7 , на задньому сидінні ОСОБА_8 . При затриманні ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 поводилися агресивно та зухвало. Кричали, що в них стріляли і вони є потерпілими. Візуально всі троє знаходились в стані алкогольного сп`яніння, від них відчувався запах перегару. В «Таврії», на передньому пасажирському сидінні, він побачив посвідчення працівника міліції з пристебнутим жетоном, мобільний телефон «Самсунг». Огляд та обшук автомобіля вони не здійснювали. На одязі ОСОБА_13 (в районі живота) та ОСОБА_7 (в районі ноги) були видні пошкодження, характерні для травматичної зброї, тому була викликана карета швидкої допомоги, яка забрала обох затриманих.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні 10.11.2016 р. суду першої інстанції показала, що в 2016 році вона працювала в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке знаходиться по АДРЕСА_4 , в одному приміщенні з кафе «Раут». Вночі з 28.02.2016 р. на 29.02.2016 р., приблизно о 01 год. 30 хв., вона вийшла на ганок покурити та почула дуже голосні крики жінки та гучний звук, схожий або на постріл, або на сильний удар по тілу людини. Навпроти кафе на дорозі стояв автомобіль «Таврія» білого кольору, біля цієї машини вона побачила чотирьох чоловіків ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одного, ім`я якого їй невідомо. Вони знаходились від неї на відстані 10-15 метрів, вулиця була гарно освітлена, тому вона чітко бачила цих чоловіків. Крім них, через дорогу переходив чоловік високого зросту, на вигляд 35-40 років, який кричав цим хлопцям «Стояти! Міліція!». ОСОБА_13 та ОСОБА_7 пішли назустріч цьому чоловіку, хтось з цих хлопців у відповідь сказав чоловіку: «Не треба діставати це з кишені», потім пролунав звук, схожий на постріл, та між ними почалася бійка. Всі четверо - ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та чоловік, ім`я якого їй невідомо, дуже запекло наносили потерпілому удари руками та ногами. Під час бійки пролунало ще кілька звуків, схожих на постріл. Після того, як потерпілий упав на землю, ОСОБА_8 та чоловік, ім`я якого їй невідомо, сіли в білий автомобіль «Таврія», та від`їхали на машині на деякий час, але повернулись до місця події знову. Із автомобіля вийшли ОСОБА_8 та чоловік, ім`я якого їй невідомо. Потерпілий, якого вони всі четверо до цього били, лежав на землі, біля нього знаходились речі - сумка, куртка, інші дрібні предмети, які всі четверо чоловіків почали збирати. ОСОБА_13 кричав іншим хлопцям, щоб вони швидше збирали речі. Після того, як вони зібрали речі, всі четверо сіли в автомобіль та поїхали з місця події. Потерпілий залишився лежати на землі обличчям вниз, він був весь у крові та хрипів.

Підстав не довіряти показанням потерпілого та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої та свідка.

Більш того, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що показання потерпілого, який став жертвою протиправних дій, показання свідка ОСОБА_14 , яка під час події перебувала на вулиці та бачила, як обвинувачені здійснюють злочинні дії, по перше, є послідовними, логічними й повністю узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин вчинення кримінального правопорушення, а також його учасників, а по-друге - з іншими доказами, а саме: протокол огляду місця події від 29.02.2016 р. та фототаблицею до нього (т.3 а.с.203-208); протоколом огляду місця події від 29.02.2016 р. та фототаблицею до нього (т.3 а.с.209-213); висновком експерта № 1313 від 11.05.2016 р. (т.3 а.с.227-229); висновком експерта № 1314д від 11.05.2016 р. (т.3 а.с.230-232); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.02.2016 р. та фототаблицею до нього за участю свідка ОСОБА_14 (т.3 а.с.233-235); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.02.2016 р. та фототаблицею до нього за участю свідка ОСОБА_14 (т.3 а.с.236-238); висновком експерта № 788 від 04.03.2016 р. (т.3 а.с.242); висновком експерта № 792 від 04.04.2016 р. (т.3 а.с.243); висновком експерта № 793Д від 04.04.2016 р., складеного за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_7 (т.4 а.с. 153-154); висновком експерта № 789Д від 04.03.2016 р., складеного за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_8 (т.4 а.с.155-156); висновком експерта № 779 від 04.04.2016 р., складеного за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_13 (т.4 а.с.157-158); висновком експерта № 780Д від 04.04.2016 р., складеного за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_13 (т.4 а.с.159-160); рапортом слідчого Комунарського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_18 (т.4 а.с.161); протоколом огляду місця події від 29.02.2016 р. (т.4 а.с.162-164); протоколом прийняття заяви ОСОБА_19 про вчинення кримінального правопорушення від 29.02.2016 року (т.4 а.с.166-167); заявою ОСОБА_11 на ім`я начальника Комунарського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_20 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення (т.4 а.с.168); протоклом пред`явлення особи для впізнання від 29.02.2016 р. (т.4 а.с.169-171); протоколом огляду предмету від 29.02.2016 р. (т.4 а.с.172); висновком експерта № 581 від 07.03.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с.173); висновком експерта № 582 від 07.03.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с.174); висновком експерта № 583 від 07.03.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с.175); висновком експерта № 1009 від 05.05.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с.176); висновком експерта № 966 від 18.05.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с.177-181); висновком експерта № 965 від 18.05.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с. 182-185); висновком експерта № 964 від 19.05.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с. 186-190); висновком експерта № 967 від 17.05.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с.191-194); висновком експерта № 968 від 17.05.2016 р., складеного за результатами судово-медичної імунології (т.4 а.с.196-197).

Судова колегія вважає, що вказані документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки відомості, які містяться у них, стосуються обстановки на місці події, зокрема виявлення того, що обвинувачені під час події перебували разом, здійснювали фізичне контактування з потерпілим, після чого були затримані на автомобілі, в котрому виявлені речей потерпілого та свідчення того, що обвинувачені під час події здійснили злочинні дії відносно потерпілого ОСОБА_11 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що свідок ОСОБА_14 , як на досудовому розслідуванні під час проведення впізнання обвинувачених, так і під час судового розгляду впізнала їх, як осіб, які здійснили напад на потерпілого та після нанесення йому тілесних ушкоджень заволоділи його майном.

Відсутність будь-якого розумного пояснення стороною захисту того, за яких інших обставин в автомобілі, в якому перебували під час події обвинувачені з`явилися речі потерпілого, зокрема службове посвідчення, яке неможливо було не розпізнати у сукупності з впізнанням свідком ОСОБА_14 , іншими документами кримінального провадження, що підтверджують версію обвинувачення про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, дали суду достатні підстави для висновку про доведеність їх винуватості поза розумним сумнівом.

В противагу доводам апелянтів, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, про ймовірність наявності крові потерпілого на одязі обвинувачених, адже судом враховано результати експертних досліджень, які показали, що тілесні ушкодження потерпілого утворилися від дії тупих предметів. Це свідчить на користь того, що обвинувачені були причетні до нападу, в результаті якого були спричинені потерпілому тілесні ушкодження.

Далі, судова колегія врахує свідчення свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_11 , які підтвердили, що напад був здійснений декількома особами, зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Це співпадає з висновком експертів про походження тілесних ушкоджень.

Отже, враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що виявлена кров потерпілого, знайдена на одязі обвинувачених, могла дійсно потрапила туди під час цього нападу.

Колегія суддів вказує, що така обставина не впливає істотно на доведеність пред`явленого обвинувачення, а лише додатково доповнює і підтверджує причетність обвинувачених до вчинення злочину.

Зокрема, апеляційний суд наголошує, що показання потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_17 , знайдене майно в транспортному засобі доводять поза розумним сумнівом те, що обвинувачені під час події дійсно здійснили напад на потерпілого, після чого заволоділи його майном.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про те, що в діях обвинувачених відсутній умисел на здійснення нападу з метою заволодіння майном, виходячи наступного.

З об`єктної сторони розбій ст. 187 КК України є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Напад може бути таємним чи відкритим, але обов`язково повинен виявлятися у психічному чи фізичному насильстві, яке має реальний характер: воно здатне подавити волю потерпілого і примусити його віддати майно або вилучити його самостійно.

Розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.

Напад складається (може складатися) з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається подальше заволодіння чужим майном. Властивістю нападу є включення в нього насильства.

Розбій завжди передбачає напад із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею. Метою такого насильства є намір відразу придушити опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу.

Аналізуючи викладене та досліджені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що обвинувачені під час події здійснили дії, які характеризуються, як розбій, оскільки під час сутички обвинувачені здійснили ряд насильницьких дій відносно ОСОБА_11 , після чого останній втратив свідомість, і після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи його майном.

Апеляційний суд відхиляє версію обвинувачених і сторони захисту, що вони помилково взяли речі потерпілого, оскільки було темно і вони думали, що це їх речі, оскільки колегія суддів вважає таке непереконливим через те, що свідок ОСОБА_14 вказала, що всі нападки після того, як повернулися почали збирати речі, які знаходилися біля потерпілого без свідомості та потім зникли на транспортному засобі «Таврія». Крім того, свідок повідомила, що ОСОБА_21 кричав іншим обвинуваченим, щоб вони швидше збирали речі.

Також в цьому контексті, судова колегія наголошує, що за показаннями свідка ОСОБА_14 під час події на вулиці було увімкнено світло та було добре освітлення, що на думку суду, спростовує версію обвинувачених про те, що вони помилково забрали речі потерпілого.

Вказані речі були знайдені в автомобілі, на якому обвинувачені намагались залишити місце вчинення злочину.

На підставі аналізу характеристик вилученого майна у потерпілого, зокрема пістолета та службового посвідчення працівника правоохоронного органу, суд прийшов до правильного висновку, що обвинувачені свідомо та навмисно вилучили майно, знаючи, що воно не належить їм. Це підтверджується тим, що відповідне майно має особливі характеристики, які не мають цивільні особи, тобто це предмети, які специфічні для роботи та функціонування правоохоронних органів. Такі предмети, як пістолет та службове посвідчення, не є загальнодоступними та мають конкретне призначення, що робить їх відносно легко визначеним.

Отже, на підставі вищезазначених обставин, суд прийшов до висновку, що обвинувачені вчинили злочинне діяння, свідомо вилучивши майно, яке мало вищезазначені особливі характеристики, що свідчить про їхню причетність до злочину.

Апеляційний суд також відкидає доводи захисника, який стверджує, що під час ідентифікації ОСОБА_14 обвинуваченого ОСОБА_8 під час слідчої дії вона впізнала іншу особу. Оскільки, захисник не звернув увагу на те, що слідчим в протоколі пред`явлення для впізнання від 29.02.2016 року під час початку такої дії були перелічені особи ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 .

Однак, під час проведення такої дії слідчим вказані особи були розміщені в іншому порядку, де обвинувачений ОСОБА_8 знаходився під номером три, що також підтверджується фототаблицею до вказаного протоколу.

ОСОБА_14 впізнала обвинувачених за будовою структури тіла, зокрема рисами обличчя, що спростовує доводи захисника про те, що вона не могла впізнали обвинувачених за одягом, який був вилучений під час події.

Також суд наголошує, що ОСОБА_14 під час судового засідання в суді першої інстанції також вказала на обвинувачених, зокрема ОСОБА_8 , як особу, яка вчиняла напад на потерпілого.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав не довіряти показанням свідка ОСОБА_14 .

Щодо доводів про те, що ОСОБА_14 не могла достеменно бачити обвинувачених, оскільки була темна пора доби, зі сторони на відстані 10-15 метрів, перебувала в приміщені, рослина загорожа перекривала огляд, апеляційний суд дійшов до висновку про безпідставність таких доводів.

Згідно зі ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом.

Так, під час безпосереднього допиту свідка ОСОБА_14 , остання показала, що під час події вона приблизно о 01 год. 30 хв., вийшла на ганок покурити та почула дуже голосні крики жінки та гучний звук, схожий на постріл, або на сильний удар по тілу людини. Навпроти кафе на дорозі стояв автомобіль «Таврія» білого кольору, біля цієї машини вона побачила чотирьох чоловіків ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одного, ім`я якого їй невідомо.

Також під час судового засідання в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 чітко пояснила, що всі четверо збирали на асфальті речі потерпілого ОСОБА_11 , а ОСОБА_13 кричав іншим, щоб вони швидше збирали речі. Її показання підтверджуються показаннями іншого свідка - ОСОБА_17 .

Крім того, суд першої інстанції не покладав в обсяг обвинувачення та не досліджував будь-які докази, які пов`язані з допитом свідка ОСОБА_14 .

Також суд вважає, що в цій частині слід врахувати, що ОСОБА_14 впізнала нападників за зовнішніми ознаками (характерними ознаками тіла, риси обличчя).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи захисника про те, що вона перебувала в приміщенні і не могла бачити обставини події є безпідставним.

Щодо доводів захисників про те, що ОСОБА_14 не допитувалась під час нового розгляду кримінального провадження, однак були питання і не узгодженість, що викликає необхідність в повторному допиті свідка під час судового засідання, то на думку колегії суддів вони також є необґрунтованим і безпідставним.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 127/19452/16-к наголосив, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

Верховний Суд зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Положення ч.4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Судова колегія немає сумніву, що суд першої інстанції здійснив усі необхідні та можливі заходи для забезпечення явки в судове засідання свідка, однак вони виявилися безуспішними.

За таких обставин суд правомірно здійснив відтворення показань свідка ОСОБА_14 , які були надані під час попереднього судового розгляду.

Версія захисників про певні розбіжності у показаннях свідка є лише сформованою позицією захисту, оскільки показання ОСОБА_14 узгоджуються з іншими доказами кримінального провадження, а під час нового розгляду не було встановлено істотних обставин (нові чи інші обставини), які б безумовно вимагали безпосередньо здійснити повторний допит свідка.

Крім того, апеляційний суд погоджується з тим, що сторона захисту мала можливість під час розгляду кримінального провадження у Комунарському районному суді м. Запоріжжя здійснити перехресний допит свідка ОСОБА_14 , і матеріали кримінального провадження підтверджують, що сторони повною мірою скористалися такою можливістю.

В змісті скарг захисників не вказано істотних обставин, які вимагали здійснити допит свідка під час нового судового розгляду.

Щодо тверджень захисту про те, що не встановлено була спершу бійка, чи спочатку пролунав постріл, чи навпаки, колегія суддів вважає не істотною обставиною, що не впливає на доведеність обвинувачення через те, що після події обвинувачені, переконавшись в тому, що потерпілий не буде вживати заходів опору, вилучили в нього його особисте майно, що кваліфікується, як розбій.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи, що подія відбулася між потерпілим та ОСОБА_21 , оскільки виконавцем розбою (ст. 187 КК) є не лише той, хто шляхом нападу протиправно заволодів чужим майном, а й той, хто позбавляв можливості потерпілого пручатися або залишити місце вчинення злочину. Отже, співвиконавцем визнається особа, яка своїми діями разом з іншими співучасниками безпосередньо, навіть частково, виконала склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 187 КК.

Вказане корелюється з позицією Верховного суду, яка викладена у постанові від 03.06.2021 року за справою №621/6762/18.

Крім того, захисники в скаргах, так і під час судових дебатів підняли питання про суворість призначеного кримінального покарання і просили не позбавляти обвинувачених волі, застосувавши ст. 69 КК України до призначеного покарання, обмежившись відбутим ув`язненням під час досудового розслідування і судового розгляду.

Захисники наголошували, що обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки, позитивні характеристики та фактично відбули кримінальне покарання під час попереднього ув`язнення.

Колегія суддів вказує, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Аналогічна позиція була викладена у постанові Верховного суду від 22.03.2018 у справі №207/5011/14-к.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Реалізація такої мети є одним з аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до позиції Верховного суду від 19.07.2018 року у справі №134/890/17 зазначено, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК), але і з обов`язковим урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення. Зокрема, при призначенні покарання за розбій (ст. 187 КК) суду слід ураховувати форму суспільно небезпечного діяння та наслідки, що настали.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження не встановлено будь-яких обставин, які б істотно пом`якшували кримінальне покарання.

Під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду обвинувачені не розкраялися, не вибачилися перед потерпілим та морально і матеріально не допомогли потерпілому отямиться від наслідків вчиненого ними кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції належним чином при визначення покарання врахував також ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином.

Данні, надані стороною захисту і самими обвинуваченнями, не можуть істотно знизити суспільну небезпеку дій, які були вчинені ними, внаслідок вчиненого злочину.

Також під час розгляду справи не встановлено декількох обставин, які пом`якшують покарання.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з тим, що відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України.

Реальне відбування кримінального покарання є тим заходом, що буде впливати на мету кримінального покарання в ст. 50 КК України та зможе істотно знизити суспільну небезпеку обвинувачених для суспільства.

Інші доводи, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянтів щодо незаконності і необґрунтованості вироку місцевого суду та наявності підстав для закриття кримінального провадження не встановлені, а доводи апелянтів зводяться лише до переоцінки встановлених місцевим судом обставин події.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2023 року, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4