1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/864/24 1-кс/335/1082/2024
18 березня 2024 року м. Запоріжжя
Адвокат ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2024 на грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США, вилучені 30.01.2024 під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на належні ОСОБА_4 грошові кошти розглядалося без її повідомлення як власника коштів. Вилучені грошові кошти отримані ОСОБА_4 ще 15.12.2021 від продажу належних їй двох земельних ділянок, які вона зберігала за місцем своєї реєстрації, де було проведено обшук. На підтвердження своїх доводів надав фотокопії договорів та заяв на видачу готівки.
Крім того, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 лише мешкає у зазначеній квартирі.
Посилаючись на те, що вилучені під час обшуку грошові кошти не відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, і потреба в їх подальшому арешті відпала, просив слідчого суддю скасувати накладений ухвалою слідчого судді арешт на грошові кошти.
В судовому адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити. ОСОБА_4 зазначила, що слідчим під час обшуку квартири були вилучені належні їй грошові кошти, які вона зберігала за місцем свого проживання. Зазначені грошові кошти здобуті нею в законний спосіб та не містять відомостей, що можуть бути використані в якості доказів у кримінальному проваджені.
Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що джерела походження вилучених грошових коштів та їх причетність до кримінального правопорушення наразі перевіряється. Отже, підстав вважати, що потреба в арешті відпала, наразі немає.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання, дослідивши надані слідчим матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КУпАП).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має бути пропорційним меті, на яку він спрямований, що виражається у понятті «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства і вимогою захисту фундаментальних прав особи. Щоб визначити пропорційність такого заходу, необхідно прийняти до уваги його тривалість та його необхідність в контексті просування розслідування, а також наслідки його застосування до зацікавленої особи.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Власником майна та їх представником не доведено існування обставини, що свідчили би про те, що в подальшому застосуванні арешту на вилучені грошові кошти відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на обставини кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, арешт на грошові кошти відповідає потребам досудового розслідування та сприятиме досягненню дієвості кримінального провадження. Пряме чи побічне значення і причетність зазначених речей до обставин кримінального правопорушення має бути перевірена під час досудового розслідування в розумні строки.
З огляду на викладене, клопотання про скасування арешту задоволенню не підлягає.
Разом з тим, відмова в задоволенні клопотання не позбавляє власника такого майна повторно звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування його арешту.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 174, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , якій діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення слідчим суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 22.03.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1