Справа №127/6515/22
Провадження №1-кп/127/129/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

дослідивши у закритому судовому засіданні в залі суду №13 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000909 від 03.11.2021,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 на шістдесят днів. Клопотання мотивоване тим, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке відноситься до особливо тяжкого злочину та кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину. Крім того, ризики які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, зокрема, ОСОБА_4 у разі зміни запобіжного заходу зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи міру покарання, яка може йому загрожувати, оскільки на розгляді Вінницького районного суду Вінницької області та Вінницького міського суду Вінницької області, перебувають інші кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 розгляд яких ще не завершений, також, може незаконно впливати на свідків та потерпілу, здійснювати на них тиск з метою зміни їх показань, оскільки йому відомо місце їх перебування. Крім того, ОСОБА_4 перебуваючи під вартою здійснює тиск на потерпілу, яка є його донькою, шляхом направлення їй листів з погрозами, розповсюдження про неї неправдивої інформації. Також, обвинувачений може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати розгляду іншим чином. Запобігти вищезазначеним ризикам шляхом застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не представляється можливим, адже не буде сприяти виконанню покладених на обвинуваченого обов`язків та унеможливить дотримання розумних строків судового розгляду, тому просила суд задовольнити подане клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, а саме, його підзахисному слід змінити запобіжний захід на домашній арешт. Повідомив, що з вини сторони захисту не було зірвано жодного засідання та не затягується розгляд справи. Крім того, прокурором до клопотання не долучено жодних доказів на підтвердження існування заявлених ризиків. Зокрема, ризик впливу на свідків відсутній, оскільки жоден з них не був безпосереднім очевидцем подій. Що стосується інших ризиків, які вказані прокурором вони взагалі є необґрунтованими, як і пред`явлена підозра в цілому.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, надав суду письмові заперечення проти задоволення клопотання прокурора та зазначив, що прокурором було порушено вимоги ст. 184 КПК України, також стороною обвинувачення не доведено наявність обґрунтованої підозри, яка є обов`язковому елементом доказування, як і не доведено наявність ризиків, які мають бути доведеними беззаперечними доказами. Зважаючи на положення ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення було зроблено формальний підхід для встановлення зазначених у клопотанні ризиків, які є необґрунтованими належними та допустимими доказами. Крім того, зазначив, що вже тривалий час безпідставно перебуває під вартою, тому, просив суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.

Представник потерпілої ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора та просила суд продовжити строк перебування під вартою обвинуваченому на шістдесят днів, також зазначила, що обвинувачений продовжує здійснювати тиск на потерпілу шляхом направлення погроз.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши письмове клопотання прокурора та обвинуваченого, а також обвинувальний акт та наявні в суду матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_4 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає до задоволення, оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Судом враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої недоторканості потерпілої, яка на момент подій була неповнолітньою, за що передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, він знайомий зі свідками, потерпілою, йому відомі обставини кримінального провадження, а тому існують ризики, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Щодо клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

У своєму клопотанні обвинувачений зазначає про те, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вони не підтвердженні жодними доказами під час вирішення питання про необхідність продовження йому строку тримання під вартою та не ґрунтуються на матеріалах справи, однак дані обставини спростовуються наданими стороною обвинувачення поясненнями в судовому засіданні та відомостями, які вказані у клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на певні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 не є визначальними обставинами, які б давали підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки, такі обставини існували на час застосування та продовження строку запобіжного заходу і на теперішній час не змінилися.

За таких обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу та задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 8 Конституції України, ст. ст. 7, 132, 176-178, 183, 197, 199, 370-372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, - з 01 квітня 2024 року до 30 травня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1