Справа № 638/3933/24
Провадження № 1-в/638/185/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова подання начальника Ізюмського районного відділу №2 філії Державної установу «Центр пробації» в Харківській області про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

встановив:

Начальник Ізюмського районного відділу №2 філії Державної установу «Центр пробації» в Харківській області звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із клопотанням про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 02 вересня 2021 року до Ізюмського районного відділу №2 філії Державної установу «Центр пробації» в Харківській області відносно громадянина ОСОБА_3 для виконання надійшов вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 січня 2019 року. Відповідно до вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. 17 листопада 2020 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 3 статті 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі частини 4 статті 70 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року, у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. 09 січня 2022 року закінчився строк випробування ОСОБА_3 (за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 січня 2019 року) у зв`язку з чим 10 січня 2022 року до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області направлено клопотання про передачу матеріалу до суду для вирішення питання про звільнення від призначеного судом покарання. Однак ухвалою суду від 21 лютого 2022 року в задоволенні клопотання було відмовлено. Таким чином, стосовно вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 січня 2019 року рішення не було прийнято. Враховуючи викладене, представник органу пробації просить вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

В судове засідання ОСОБА_3 його захисник ОСОБА_4 та прокурор не з`явились, надали до суду заяви про розгляд клопотання за їх відстуності.

Суд дослідивши клопотання дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 січня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном у 3 роки, якщо він протягом визначеного випробувального терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_3 в період випробувального строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 3 статті 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі частини 4 статті 70 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року, у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Строк тримання під вартою ОСОБА_3 визначено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17 листопада 2020 року, зарахувавши його в строк відбування покарання.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 травня 2023 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2020 року залишено без змін.

Положеннями ст. 70 КК визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

В той же час , призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року, кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинено 15 грудня 2018 року, тобто до постановлення вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 січня 2019 року.

Як встановлено судовим розглядом Ізюмським міськрайонним судом Харківської області при постановленні вироку від 07 лютого 2020 року не було застосовано ч. 4 ст. 70 КК та не призначено ОСОБА_3 остаточне покарання за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, а саме: шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених йому покарань за цим вироком і попереднім вироком Ізюмським міськрайонним судом Харківської області від 09 січня 2019 року, яким засуджено ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладанням обов`язків визначених ст. 76 КК України.

Так, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

Крім того, в більш широкому контексті така правова позиція є єдино можливою з огляду на ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка вимагає від органів державної влади діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів мають значення саме призначені попередніми вироками засудженому покарання, а не їх відбуття, натомість відбуття покарання є визначальним при застосуванні судом положень ст. 71 КК та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 15 лютого 2021 року по справі №760/26543/17.

Враховуючи викладене, суд не вправі застосувати правила повного або часткового складання призначених ОСОБА_3 покарань при визначені йому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених у вироках, оскільки вказане погіршить становище засудженого.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про визначення засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за наявності кількох вироків: вважати засудженим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2020 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 3 статті 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі частини 4 статті 70 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року, у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Строк тримання під вартою ОСОБА_3 встановлено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17 листопада 2020 року, зарахувавши його в строк відбування покарання.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 січня 2019 року, яким ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном у 3 роки, якщо він протягом визначеного випробувального терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_3 в період випробувального строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання виконувати самостійно.

Керуючись ст. 537 ч. 1 п. 2, ч. 4 ст. 539 КПК України, суд, -

постановив:

Визначити засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за наявності кількох вироків: вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2020 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 3 статті 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі частини 4 статті 70 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року, у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Строк тримання під вартою ОСОБА_3 встановлено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17 листопада 2020 року, зарахувавши його в строк відбування покарання.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 січня 2019 року, яким ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном у 3 роки, якщо він протягом визначеного випробувального терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_3 в період випробувального строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Головуючий суддя ОСОБА_1