ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/241/24 Справа № 202/5619/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20 вересня 2022 року вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

За вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2023 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 2 місяці; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання, призначене за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у підробленні офіційного документу - паспорту громадянина України, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання підроблювачем, а також використанні завідомо підробленого документу, вчинених за наступних обставин.

У невстановлений день та час, але не пізніше 09 березня 2023 року, більш точного часу не вдалося встановити, ОСОБА_7 , перебуваючи на вул.Березинській у м.Дніпрі (більш точного місця встановити не вдалось), на землі, в кущах, виявив паспорт громадянина України у вигляді книжечки серії НОМЕР_1 , виданий Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області 29.07.1996 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Привласнивши вищевказаний паспорт громадянина України ОСОБА_7 направився до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому зберігав його за місцем свого мешкання.

Далі, у невстановлений день та час, але не пізніше 09 березня 2023 року, більш точного часу не вдалося встановити, у ОСОБА_7 виник протиправний намір на підроблення вищевказаного паспорту громадянина України, тобто офіційного документу, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, та який видається установою, яка має право видавати такі документи, з метою його подальшого особистого використання.

Реалізуючи свій протиправний намір на підроблення офіційного документу ОСОБА_7 у невстановлений день та час, але не пізніше 08 вересня 2022 року, більш точного часу не вдалося встановити, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , видалив з третьої сторінки паспорту громадянина України у вигляді книжечки з серійним номером НОМЕР_1 , виданого Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області 29.07.1996 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , первинну фотокартку, разом з окремими ділянками поверхні бланка паспорта, та на її місце вклеїв фотокартку зі своїм зображенням та став зберігати паспорт при собі з метою подальшого використання.

Таким чином, ОСОБА_7 підробив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі своїм зображенням, тобто підробив офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його особистого використання.

Продовжуючи свої протиправні дії, 09 березня 2023 року, приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи при собі раніше підроблений паспорт громадина України, знаходився в парку по вул.Янтарній у м.Дніпрі, де був зупинений працівниками патрульної поліції, оскілки розпивав спиртні напої у громадському місці. У зв`язку із наявністю складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.175-1 КУпАП останньому було запропоновано надати документ, що посвідчує його особу.

В цей час у ОСОБА_7 виник намір, спрямований на використання завідомо підробленого документу з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно та реалізуючи протиправний намір, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документу, на вимогу працівників поліції надати документ, який підтверджує його особистість, пред`явив працівникам поліції для посвідчення своєї особи завідомо раніше підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданий 29.07.1996 Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області, з вклеєною замість реальної фотокартки власника на третій сторінці фотокарткою ОСОБА_7 , тим самим використав завідомо підроблений документ.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 2 місяці; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання визначено ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, та визначити остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці та штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., які виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 не взяв до уваги, що останній вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення в період відбування покарання, визначеного за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, та не застосував правила ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за які його засуджено, та правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.

Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Окрім того, згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 1 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. При цьому положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень ст.ст. 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Викладене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 серпня 2021 року у справі №185/10985/19 (провадження № 51-2582 км 21).

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

За оскаржуваним вироком суду інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 вчинив у невстановлений день та час, але не пізніше 09 березня 2023 року, більш точного часу не вдалося встановити, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 вчинив 09 березня 2023 року, тобто в період відбування покарання, визначеного вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року.

Однак суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не взяв до уваги факт скоєння ним кримінального правопорушення в період відбування покарання за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, не застосував правила ст. 71 КК України, що призвело до неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування вироку, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ст.ст. 409, 413 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вказаний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретних обставин провадження, даних про особу обвинуваченого, а також вимог апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 у межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з призначенням остаточного покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим. Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасування вироку при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок відповідно до ст. 420 КПК Українискасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 409, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 2 місяці; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, та визначити остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці та штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., які виконувати самостійно.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4