Справа № 161/1088/24 Провадження №11-кп/802/405/24 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 16.01.2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Перемиль Горохівського району Волинської області, громадянина України, українця, офіційно непрацевлаштованого, з неповною середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2023 року за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, призначено покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання призначеного за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2023 року - 64 (шістдесят чотири) години громадських робіт, з урахуванням п.4 ч.1 ст.72 КК України, відповідно до якого одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, призначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відбуття остаточне покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць 8 (вісім) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2023 року визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. З 15.11.2023 року засуджений поставлений на облік Луцького РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області, при цьому, 15.11.2023 року належним чином письмово ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також про передбачену ч.2 ст.389 КК України кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, про що у останнього відібрано підписку. В подальшому, 15.11.2023 року ОСОБА_7 направлено до Підгайцівської ОТГ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та зобов`язано приступити до виконання громадських робіт з 17.11.2023 року.

Однак, засуджений ОСОБА_7 , будучи відповідно до ст.37 Кримінально-виконавчого кодексу України зобов`язаним додержуватися встановлених відповідно до закону порядку та умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для нього об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, із 28.11.2023 року по 30.11.2023 року, без поважних причин не з`явився для відбування громадських робіт.

У подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_7 продовжив без поважних причин не з`являтись до Підгайцівської ОТГ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , із 01.12.2023 року по 29.12.2023 року та призначені вироком суду громадські роботи у визначеному обсязі не відпрацював, що згідно вимог ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України (а.с.33-36).

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Вказує на те, що за відсутності належних підстав та достатнього обгрунтування, суд першої інстанції при засудженні ОСОБА_7 призначив йому покарання у виді арешту в мінімальному розмірі. Суд формально у вироку вказав на врахування при призначенні покарання обвинуваченому тяжкості кримінального правопорушення, однак не надав належної оцінки обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Ухвалюючи рішення про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в мінімальному розмірі, суд належним чином не врахував, що обвинувачений,будучи засудженим за вчинення кримінальногоправопорушення за ч.1 ст.164 КК України, належних висновків для себе не зробив, призначене судом покарання у виді громадських робіт не виконав, що у свою чергу свідчить про відсутність у обвинуваченого намірів виправитись і своєю поведінкою довести усвідомлення неправомірності дій. Така особа становить суспільну небезпечність, підриває авторитет правосуддя і загальні принципи КПК України в частині невідворотності покарання. ОСОБА_7 виявив очевидне бажання не ставати на законослухняний шлях поведінки, проігнорувавши обов`язки, покладені згідно вищевказаного судового рішення.

Крім того, без належної оцінки суду залишилась процесуальна поведінка обвинуваченого, оскільки не враховано, що ОСОБА_7 з часу скерування щодо нього обвинувального акту до суду - з 19.01.2024 року, та до моменту ухвалення 20.03.2024 року вироку жодних дій, спрямованих на відбуття покарання у виді громадських робіт не вчинив - навіть не намагався відбути громадські роботи в повному обсязі.

Отже, суд прийшов до помилкового висновку, що перевиховання, виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових злочинів можливе за умови призначення покарання у виді арешту в мінімальному розмірі.

Вказує на те, що на даний час набрали чинності зміни, внесені в редакцію закону, що передбачає кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, у вчиненні якого визнано ОСОБА_7 винуватим. У зв`язку із викладеним, при визнанні доведеним вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, необхідно визначити редакцію цієї норми, яка підлягає застосуванню та яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, а саме: ч.2 ст.389 КК України, яка на час вчинення кримінального правопорушення - з28.11.2023 року по 30.11.2023 року та з 01.12.2023 року по 29.12.2023 року, діяла в редакції Закону України № 1492-УІІІ від 07.09.2016 року.

Таким чином, системний аналіз всіх вищевказаних обставин у вказаному кримінальному провадженні та наведених положень Кримінального процесуального кодексу України, вказують на необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш суворого покарання, що згідно ст. 420 КПК України вимагає скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду від 20.03.2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України (в редакції Закону України № 1492-УІІІ від 07.09.2016 року), та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від19.09.2023 року - 64 (шістдесят чотири) годин громадських робіт,із врахуванням п.4 ч.1 ст.72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців 8 днів. У решті вирок залишити без зміни (а.с.39-45).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; прокурора, яка свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити; думку обвинуваченого, який проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечив; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в ухиленні обвинуваченого від відбування покарання у виді громадських робіт та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.389 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення, зазначив, що розпочав відбувати покарання у виді громадських робіт, однак станом на день розгляду справи громадські роботи в повному обсязі не відбув. У вчиненому щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки та просив суворо його не карати.

Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас, що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та про наявність підстав для призначення йому більш суворого покарання, то колегія суддів вважає, що вони єчастково слушними з огляду на таке.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, а саме у виді арешту строком на один місяць, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок. Також враховано, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, його поведінка в суді свідчить про щире каяття та усвідомлення незаконності вчинених ним дій, в судовому засіданні висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, готовність нести покарання та засуджував свою поведінку, запевнив, що зробив для себе належні висновки та в подальшому не буде вчиняти кримінальних правопорушень, тяжких наслідків не настало, має постійне місце проживання та реєстрації, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно непрацевлаштований, раніше судимий, при цьому вчинив нове умисне кримінальне правопорушення до відбуття покарання за попереднім вироком.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції відніс щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Однак, на думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту не відповідає тяжкості вчиненого і особі винного. Обвинувачений,будучи засудженим за вчинення кримінальногоправопорушення за ч.1 ст.164 КК України, належних висновків для себе не зробив, призначене судом покарання у виді громадських робіт не виконав, що у свою чергу свідчить про відсутність у обвинуваченого намірів виправитись і своєю поведінкою довести усвідомлення неправомірності дій. Така особа становить суспільну небезпечність, підриває авторитет правосуддя і загальні принципи КПК України в частині невідворотності покарання. ОСОБА_7 виявив очевидне бажання не ставати на законослухняний шлях поведінки, проігнорувавши обов`язки, покладені згідно вищевказаного судового рішення.

Під час розгляду справи апеляційним судом, ОСОБА_7 вказав на те, що громадські роботи не відбув, оскільки має скрутне матеріальне становище.

З огляду на вказані обставини апеляційний суд доходить висновку про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги особу винного, який раніше судимий (а.с.28), має постійне місце проживання та реєстрації (а.с.25-27), має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.29).

Так, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд відносить щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає.

Також, апеляційний суд враховує, що 28.03.2024 року набрали чинності положення Закону України № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023 року, яким внесено зміни і до статті 60 КК України та визначено, що покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до вказаного Закону на даний час санкція ч.2 ст.389 КК України передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на той самий строк.

При таких обставинах колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням вищевказаного ОСОБА_7 слід призначитипокарання в межах санкції ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі, та визначити остаточне покарання з урахуванням положень ч.1 ст.71, п.4 ч.1 ст.72 КК України.

На думку апеляційного суду саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того призначене покарання, на думку суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме неправильно призначив покарання, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку відповідно до положень п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 615 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від19 вересня 2023 року - 64 (шістдесят чотири) годин громадських робіт,із врахуванням п.4 ч.1 ст.72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 8 (вісім) днів.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді