ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2021 року за №0000431, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Талмаза, Штефан Води район, Республіки Молдова, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимостей не має,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України,

сторона обвинувачення: прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_2 , захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6

встановив:

ОСОБА_2 , 28.06.2021 року близько о 06:00 год., перебуваючи біля трамвайної зупинки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 3б,6, вирішив викрасти мобільний телефон марки «Samsung SM-A 515F/DS», чорного кольору, який належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та достовірно розуміючи, що його дії носять протиправний характер, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у той же день та час, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, упевнившись, що його дії залишаться непоміченими для сторонніх осіб, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку власника мобільного телефону, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , у якого в правому кармані шортів побачив мобільний телефон марки «Samsung SM-A515F/DS», з корпусом чорного та білого кольорів, вартістю 16000 гривень, яким у подальшому шляхом вільного доступу заволодів та покинув територію трамвайної зупинки.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_2 з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 16000 грн.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Частиною 2 ст.12 КК України встановлено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією ч.1 ст.185 КК України в редакції Закону №2617-VIII передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Отже, враховуючи, що санкцією ч.1 ст.185 КК України передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі до трьох тисяч (тобто не більше трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, то кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК є кримінальним проступком.

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

До обвинувального акта додані клопотання прокурора про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_2 у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, письмова заява обвинуваченого ОСОБА_2 , складена в присутності захисника ОСОБА_5 , та письмова заява потерпілого ОСОБА_7 , якими вони погодились із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлені з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та надали згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, обвинувачений ОСОБА_2 також беззаперечно визнав свою винуватість.

Згідно з ч.1 ст.382 КПК України, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. А відповідно до другого речення ч.2 ст.382 КПК України, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Отже, враховуючи, що учасники судового провадження не оспорюють встановлені під час дізнання обставини і згодні з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження), про що свідчать відповідні їх письмові заяви, які додані до обвинувального акту, суд, вивчивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази, оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України, суд дійшов висновку про відсутність необхідності призначати розгляд у судовому засіданні обвинувального акта, викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, та про наявність підстав для ухвалення вироку відносно ОСОБА_2 у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження).

Оцінені судом додані до обвинувального акта матеріали також дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , про винуватість останнього в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд також погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст.67 КПК України обтяжують покарання ОСОБА_2 , та які відповідно до п.4 ч.1 ст.91, ч.1 ст.92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. Такі обставини судом не встановлені та в силу положень ст.337 КПК України суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати такі обставини, оскільки це погіршить становище обвинуваченого ОСОБА_2 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання винного.

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив умисний кримінальний проступок проти власності.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_2 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити у виді обмеження волі в межах строку такого покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді обмеження волі в межах строку, передбаченого санкцією ч.1 ст.185 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Разом з цим, вирішуючи питання призначення остаточного покарання винному, суд враховує наступне.

Так, як вбачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_2 29.09.2021 року був засуджений Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 190 КК України, до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому, кримінальний проступок у вчиненні якого ОСОБА_2 визнається винним у даному кримінальному провадженні, скоєний ним до ухвалення попереднього вироку.

Одночасно, судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2023 року ОСОБА_2 звільнений від відбування покарання у виді 2 років обмеження волі, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2021 року, на підставі ч.1 ст.78 КК України, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Отже, з наведеного вбачається, що на момент розгляду цього кримінального провадження є така, що набрала законної сили ухвала суду про звільнення засудженого від покарання за попереднім вироком, тому, з огляду на нескасовану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2023 року про звільнення ОСОБА_2 від покарання за попереднім вироком, яка набрала законної сили, у суду відсутні правові підстави для застосування в даному конкретному випадку положень ч.4 ст.70 КК України та призначати покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинений кримінальний проступок, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_2 скоїв кримінальний проступок, усвідомлення останнім протиправності своєї поведінки, його поведінку після вчинення кримінального проступку, дані про особу винного, який має постійне місце реєстрації та проживання, судимостей не має, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_2 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_2 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Процесуальні витрати та заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановою старшого дізнавача СД ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 28.06.2021 року, а саме телефон марки «Samsung SM-A 515F/DS Fabricado EN VIETNAM IMEI: НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 ; S/N: НОМЕР_3 » з сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна» з контактним номером телефону - НОМЕР_4 , слід залишити у потерпілого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375, 381 - 382 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_2 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.185 КК України, у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановою старшого дізнавача СД ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 28.06.2021 року, а саме телефон марки «Samsung SM-A 515F/DS Fabricado EN VIETNAM IMEI: НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 ; S/N: НОМЕР_3 » з сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна» з контактним номером телефону НОМЕР_4 , - залишити у потерпілого ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження та негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

01.02.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/13298/21

Номер провадження № 1-кп/522/770/24

Головуючий суддя - ОСОБА_1