ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639 /3854/ 23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1399/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.162 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого, його захисника та потерпілої, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 07 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України та призначено покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Згідно вказаного вироку, 18 червня 2023 р. о 15.00 год., знаходячись неподалік домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_8 , у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до домоволодіння, що розташоване за вищезазначеною адресою, реалізуючи який, він спочатку підійшов до паркану за вхідними дверима у двір домоволодіння, а потім, оцінивши ситуацію, що склалася у зв`язку з тим, що вільний доступ до домоволодіння йому ніхто добровільно не надав та не дозволив увійти в чуже домоволодіння, бажаючи досягти протиправного результату, спрямованого на порушення недоторканості житла, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, діючи всупереч ст.. 30 Конституції України, що гарантує кожному громадянину право недоторканості житла, протиправно, тобто без добровільної згоди власника спробував відчинити вхідні двері до двору домоволодіння та встановивши, що двері зачинені, самовільно відсунув шпінгалети, чим відчинив вхідні двері до домоволодіння та здійснив незаконне проникнення до двору вказаного домоволодіння, та у подальшому, рухаючись на територію двору домоволодіння без дозволу власниці, підійшов до відчиненого вікна будинку та продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на порушення недоторканості житла, вліз через вікно до приміщення кухні вказаного будинку, тим самим незаконно проник до житла потерпілої.

Суд кваліфікував вказані дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні О. Самарська, подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідності призначеного покарання санкції статті, і зазначити про засудження ОСОБА_7 до покарання за ч.1 ст.162 КК України до штрафу на користь держави у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., оскільки санкція вказаної статті не передбачає визначений судом обвинуваченому розмір штрафу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за їх відсутності не надали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1, 2 ст. 302 КПК України встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 382 КПК України, вирок за результатами розгляду обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу

Частина 1 ст. 394 КПК України містить виключні підстави оскарження Вироку в апеляційному порядку, зокрема, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, а також те, що висновки суду відносно фактичних обставин справи ніким не оскаржуються, колегія суддів їх не перевіряє, оскільки розгляд судом обвинувального акту проводився відповідно до вимог ст.ст.381-382 КПК України, у спрощеному провадженні, а також беручи до уваги, що обвинувачений не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини і був згоден з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Аналізуючи доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції, під час призначення обвинуваченому покарання, закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими,

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за Вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається з оскаржуваного Вироку, цих вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Ухвалюючи відносно ОСОБА_7 вирок, суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, в розумінні п.1 ч.1 ст.66 КК України, - щире каяття, а також, встановив, що обставини, які обтяжують покарання відсутні. При цьому, суд врахував особу обвинуваченого, а також його відношення до скоєного злочину та вважав, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, у зв`язку з чим призначив покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме - 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

При цьому, санкція ч.1 ст.162 КК України передбачає покарання у виді штрафу, в розміні від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції ОСОБА_7 видом покарання, проте розмір штрафу, який суд обрав обвинуваченому не відповідає розміру, зазначеному в частині 1 статті 162 КК України та не передбачено вказаною санкцією даної статті, у зв`язку з чим, доводи прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.408, ст.413 КПК України, зі зменшенням строку призначеного ОСОБА_7 покарання за інкримінований йому кримінальний проступок.

Вказані обставини підтверджують обґрунтованість апеляційної скарги прокурора про необхідність зміни призначеного ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України покарання, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні з наведених вище підстав.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 07 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.162 КК України, - змінити.

Пом`якшити, призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу на користь держави до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3