ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/347/24 Справа № 201/866/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, маючої на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України (далі - КК) (в редакції від 29.12.2022), -

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Епізод 1.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно у грудні 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 , реалізуючи свій спільний єдиний умисел разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , завчасно розподіливши ролі у вчиненні кримінальних правопорушень, з метою незаконного заволодіння бюджетними коштами шляхом обману, з грудня 2022 року по серпень 2023 року організували злочинну діяльність через програму реімбурсації «Доступні ліки» з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Відповідно до «Порядку функціонування електронної системи охорони здоров`я», електронна медична інформаційна система-ehealth- це інформаційно-комунікаційна система, яка дає змогу автоматизувати роботу суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я, створювати, переглядати, обмінюватися інформацією в електронній формі, в тому числі з центральною базою даних (у разі підключення). До її складу входять центральна база даних та електронні медичні інформаційні системи, між якими забезпечено автоматизований обмін інформацією, даними та документами через відкритий програмний інтерфейс (АРI).

В свою чергу, центральна база даних включає в себе Реєстр пацієнтів, Реєстр декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, що містить інформацію про декларації, Реєстр суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я, що містить інформацію про заклади охорони здоров`я, фізичних осіб - підприємців, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та лабораторії, які уклали або мають намір подати заяву про укладення договору за програмою медичних гарантій або залучені надавачами медичних послуг до надання медичних послуг (далі - суб`єкти господарювання у сфері охорони здоров`я), Реєстр медичних спеціалістів, що містить інформацію про осіб, які здобули освіту у сфері охорони здоров`я (далі - медичні спеціалісти), Реєстр медичних працівників, що містить інформацію про професійно підготовлених осіб, які відповідно до законодавства мають право здійснювати медичне обслуговування (далі - медичні працівники), Реєстр договорів про медичне обслуговування населення, що містить інформацію про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладені з НСЗУ, Реєстр договорів про реімбурсацію, що містить інформацію про договори про реімбурсацію за програмою медичних гарантій, укладені з НСЗУ, Реєстр медичних записів, записів про направлення та рецептів, Реєстр медичних висновків, Національний реєстр донорів крові та компонентів крові, а також осіб, яким заборонено виконувати донорську функцію, в електронній системі охорони здоров`я, інші реєстри, набір даних в яких визначається НСЗУ. Розпорядники реєстрів та володільці їх відомостей, перелік відомостей, що вноситься до них, а також порядок їх ведення затверджуються МОЗ.

Крім цього, доступ до інформації у центральній базі даних здійснюється через електронні кабінети медичних працівників, якими є персоніфіковані веб-сторінка або інтерфейс, за допомогою яких користувач відповідно до його прав доступу має можливість створювати, переглядати, обмінюватися інформацією та документами в електронній системі охорони здоров`я відповідно до цього Порядку.

Так, 21.04.2023 приблизно об 11.10, реалізуючи єдиний спільний злочинний умисел щодо заволодіння бюджетних коштів шляхом обману, діючи повторно та із використанням електронно-обчислювальної техніки, відповідно до завчасно розподілених ролей ОСОБА_12 та ОСОБА_11 запропоновано ОСОБА_13 , представнику аптечного закладу, який зареєстрований в Електронній Системі Охорони Здоров`я (ЕСОЗ) та уклав договір із НСЗУ про участь у відповідній програмі реімбурсації та може погасити (отоварити) електронний рецепт, використовуючи функціонал Hels- ТОВ «Лінафарм», в аптеці № 2 по вул. Молодогвардійська,45 у місті Дніпро, на умовах співпраці придбати ліки за фіктивними рецептами, відповідно до програми реімбурсації «Доступні ліки» із подальшим відшкодуванням від держави вартості відповідних ліків та розподілом отриманих державних коштів між учасниками кримінального правопорушення.

На виконання вимог п.п. 31-40 «Порядку функціонування електронної системи охорони здоров`я», для здійснення своїх безпосередніх обов`язків ОСОБА_11 завчасно пройшов процес реєстрації в електронній системі охорони здоров`я та відповідних Реєстрах, за типом працівника «Лікар». Після реєстрації в електронній системі охорони здоров`я, ОСОБА_11 , як особа яка має доступ до центральної бази даних, отримав наступні права медичного працівника:

1) за зверненням пацієнта (його законного представника) реєструвати пацієнта у Реєстрі пацієнтів, подавати заяви про внесення змін та доповнень до відомостей про нього у Реєстрі пацієнтів;

2) вносити до центральної бази даних електронний примірник декларації, підписаної пацієнтом (його законним представником) у паперовій формі, відповідно до Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, затвердженого МОЗ

3) створювати, вносити до центральної бази даних відомості про рецепти, направлення, інші медичні записи, переглядати та подавати заяви про внесення змін та доповнень до документів та інформації, внесених ним до центральної бази даних;

4) подавати запити та отримувати доступ до даних про пацієнта, що міститься у центральній базі даних, у цілях охорони здоров`я, встановлення медичного діагнозу, забезпечення лікування або надання медичних послуг, функціонування електронної системи охорони здоров`я, якщо на такого медичного працівника покладено обов`язки щодо забезпечення захисту персональних даних та поширюється дія законодавства про лікарську таємницю у разі надання пацієнтом (його законним представником) на це згоди або без такої згоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, ОСОБА_11 , діючи як лікар загальної практики сімейної медицини, умисно, протиправно, згідно до відведеної ролі, шляхом використання своїх повноважень, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 03.06.2023, 05.06.2023, 07.06.2023, 08.06.2023, 10.06.2023 разом із ОСОБА_7 , здійснили вхід до електронної системи охорони здоров`я та відповідних Реєстрів як лікар загальної практики сімейної медицини, із використанням свого цифрового підпису, пройшовши автентифікацію, здійснили вхід до свого електронного кабінету, отримавши доступ до відомостей про пацієнтів, із якими у ОСОБА_11 укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та із використанням своїх прав медичного працівника, створили 93 електронні рецепти відповідно переліку ліків за програмою реімбурсації «Доступні ліки» для пацієнтів, достовірно знаючи про те, що вказані особи за отриманням медичної допомоги до ОСОБА_11 не звертались.

Після чого, ОСОБА_7 , умисно, протиправно, згідно до відведеної ролі, за попередньою змовою із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 02.06.2023, 03.06.2023, 05.06.2023, 07.06.2023, 08.06.2023, 10.06.2023 передано ОСОБА_13 відповідні рецепти, достовірно знаючи про те, що вказані у рецептах особи за отриманням медичної допомоги до ОСОБА_11 не звертались, для відповідного офіційного внесення даних рецептів у електронній системі охорони здоров`я як аптечний заклад, який виконує відповідне замовлення та подальшому відшкодуванню коштів відповідно до програми реімбурсації «Доступні ліки».

В подальшому, 05.07.2023 на рахунок представника ТОВ «Лінафарм» ОСОБА_13 , надійшли грошові кошти по програмі реімбурсації «Доступні ліки» від НСЗУ (національна служба здоров`я України) у розмірі 44 625 грн., як відшкодування за проведені рецепти ОСОБА_11 відповідно до державної програми реімбурсації «Доступні ліки». Відповідні кошти згідно до умов співпраці відправлено ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , якими ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 розпорядилися на власний розсуд спричинивши майнову шкоду державі в особі НСЗУ у сумі 44 625 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з використанням електронно-обчислювальної техніки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.190 КК (в редакції від 29.12.2022).

Епізод 2.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 , діючи як лікар загальної практики сімейної медицини, умисно, протиправно, згідно до відведеної ролі, шляхом використання своїх повноважень, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , з використанням електронно-обчислювальної техніки 15.06.2023, 16.06.2023, 20.06.2023 разом із ОСОБА_7 , здійснили вхід електронної системи охорони здоров`я та відповідних Реєстрів як лікар загальної практики сімейної медицини, із використанням свого цифрового підпису, пройшовши автентифікацію, здійснили вхід до свого електронного кабінету, отримавши доступ до відомостей про пацієнтів, із якими у ОСОБА_11 укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та із використанням своїх прав медичного працівника, створили 37 електронні рецепти відповідно переліку ліків за програмою реімбурсації «Доступні ліки» для пацієнтів, достовірно знаючи про те, що вказані особи за отриманням медичної допомоги до ОСОБА_11 не звертались.

Після чого, ОСОБА_7 , умисно, протиправно, згідно до відведеної ролі, за попередньою змовою із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 15.06.2023, 16.06.2023, 20.06.2023 передала ОСОБА_13 відповідні рецепти, достовірно знаючи про те, що вказані у рецептах особи за отриманням медичної допомоги до ОСОБА_11 не звертались, для відповідного офіційного внесення даних рецептів у електронній системі охорони здоров`я як аптечний заклад, який виконує відповідне замовлення та подальшому відшкодуванню коштів відповідно до програми реімбурсації «Доступні ліки».

Так, 07.07.2023 на рахунок представника ТОВ «Лінафарм» ОСОБА_13 , надійшли грошові кошти по програмі реімбурсації «Доступні ліки» від НСЗУ (національна служба здоров`я України) у розмірі 25 500 грн., як відшкодування за проведені рецепти ОСОБА_11 відповідно до державної програми реімбурсації «Доступні ліки». Відповідні кошти згідно до умов співпраці відправлено ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 якими ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 розпорядилися на власний розсуд спричинивши майнову шкоду державі в особі НСЗУ у сумі 25 500 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з використанням електронно-обчислювальної техніки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.190 КК (в редакції від 29.12.2022).

Епізод 3.

Крім того, ОСОБА_11 , діючи як лікар загальної практики сімейної медицини, умисно, протиправно, згідно до відведеної ролі, з використанням електронно-обчислювальної техніки шляхом використання своїх повноважень, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_12 21.06.2023, 22.06.2023, 30.06.2023, 01.07.2023, 06.07.2023, 07.07.2023, 11.07.2023 разом із ОСОБА_7 , здійснили вхід електронної системи охорони здоров`я та відповідних Реєстрів як лікар загальної практики сімейної медицини, із використанням свого цифрового підпису, пройшовши автентифікацію, здійснили вхід до електронного кабінету ОСОБА_11 , отримавши доступ до відомостей про пацієнтів, із якими у нього укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та із використанням своїх прав медичного працівника, створили 102 електронні рецепти відповідно переліку ліків за програмою реімбурсації «Доступні ліки» для пацієнтів, достовірно знаючи про те, що вказані особи за отриманням медичної допомоги до нього не звертались.

Після чого, ОСОБА_7 , умисно, протиправно, згідно до відведеної ролі, за попередньою змовою із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 21.06.2023, 22.06.2023, 30.06.2023, 01.07.2023, 06.07.2023, 07.07.2023, 11.07.2023 передала ОСОБА_13 відповідні рецепти, достовірно знаючи про те, що вказані у рецептах особи за отриманням медичної допомоги до ОСОБА_11 не звертались, для відповідного офіційного внесення даних рецептів у електронній системі охорони здоров`я як аптечний заклад, який виконує відповідне замовлення та подальшому відшкодуванню коштів відповідно до програми реімбурсації «Доступні ліки».

Так, 27.07.2023 на рахунок представника ТОВ «Лінафарм» ОСОБА_13 , надійшли грошові кошти по програмі реімбурсації «Доступні ліки» від НСЗУ (національна служба здоров`я України) у розмірі 19 875 грн., як відшкодування за проведені рецепти ОСОБА_11 відповідно до державної програмою реімбурсації «Доступні ліки». Відповідні кошти згідно до умов співпраці відправлено ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 якими ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 розпорядилися на власний розсуд спричинивши майнову шкоду державі в особі НСЗУ у сумі 19 875 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з використанням електронно-обчислювальної техніки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.190 КК (в редакції від 29.12.2022).

29.12.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК.

23.01.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК (в редакції від 29.12.2022).

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 24 березня 2024 року, заборонивши їй цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України на підозрювану ОСОБА_7 покладено такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою у визначені дату, час і місце до суду, слідчого або прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту (м. Дніпро), в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, експертами, спеціалістами, потерпілими, іншими підозрюваними у цьому ж кримінальному провадженні, за виключенням випадків спільної участі останніх у проведенні слідчих чи процесуальних дій, а також окрім близьких родичів та членів її сім`ї;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість підозрюваної ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, про наявність яких свідчить тяжкість та невідворотність покарання за вчинені злочини, факт того, що на теперішній час не всі свідки встановлені та допитані, а також дані про особу підозрюваної, яка не має офіційних джерел доходу та живе за рахунок своєї злочинної діяльності.

Таким чином, з урахуванням суворості покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_7 , серйозності висунутої підозри та наявності вищевказаних ризиків, прокурор вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальної поведінки підозрюваної.

Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, вислухавши підозрювану та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є - запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 та обираючи стосовно неї інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК (в редакції від 29.12.2022), а також на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Натомість слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваної ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим погоджується колегія суддів. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-8).

Разом з тим, всупереч доводам прокурора, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт вчинення інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень та ймовірність призначення їй тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів її переховування від органу досудового розслідування, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрювана ОСОБА_7 після застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, порушувала умови та не дотримувалася покладених на неї обов`язків, або намагалася переховуватися від слідства. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 та яка своєчасно з`являється за викликом до слідчого.

Також апеляційний суд приймає до уваги висловлену ініціативу сторони захисту про укладення з прокурором угоди про визнання винуватості підозрюваної.

Отже, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_7 у разі доведеності її винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваної, віку та стану її здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, яка заміжня, має на утриманні малолітню дитину, не працює, має постійне місце проживання, раніше не судима, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_7 під час досудового розслідування, а покладені на неї згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленому ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК. У випадку недотримання ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваної ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваної ОСОБА_7 , строком на два місяці, тобто до 24 березня 2024 року та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4