Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/16277/22

Провадження № 11-кп/4815/123/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з власними технічними засобами захисника кримінальне провадження №0000048 від 13.04.2022 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Станиця-Луганська Щастинського району Луганської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, і призначено покарання п`ятнадцять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та правозахисних і правоохоронних органах строком на 15 років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_7 рахується з моменту його затримання на виконання вироку, строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та правозахисних і правоохоронних органах - з моменту відбуття основного покарання.

Вирішено питання щодо речових доказів та арештованого майна.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_7 , в період часу з квітня 2022 року ( більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим), будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення російською федерацією відкритої збройної агресії, яка розпочалась 24.02.2022 року повномасштабним військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, переслідуючи особисті інтереси, знаходячись на тимчасово окупованій території смт. Станиця-Луганська Станично-Луганської територіальної громади Щастинського району Луганської області, маючи умисел на зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, і реалізуючи його, вступив в злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та підконтрольними їй представниками так званої «Луганської народної республіки», від яких отримав пропозицію на зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, на що в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно погодився, і в квітні 2022 року ( більш точний час з об`єктивних причин не встановлений) добровільно зайняв посаду «помічника прокурора прокуратури Станично-Луганського району ЛНР», тобто, посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України.

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 зазначає, що органом досудового розслідування не було доведено належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що судом першої інстанції залишено поза увагою, та допущено порушення права на захист, оскільки провадження розглянуто за відсутності обвинуваченого.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів його вини та вичерпання можливості їх отримання.

Інших апеляційних скарг у провадженні не подано.

Обвинувачений ОСОБА_7 в порядку, передбаченому КПК України, повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджено належними доказами, наявними у провадженні.

При апеляційному розгляді захисник ОСОБА_6 ствердила, що докази про повідомлення ОСОБА_7 апеляційним судомв порядку, визначеному КПК України, є належними, і підстав для визнання порушення права на захист ОСОБА_7 , як захисник, не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обгрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим, а твердження в апеляційній скарзі щодо відсутності достатніх доказів вини у пред`явленому обвинуваченні спростовуються зібраними в справі доказами, перевіреними судом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2022 року (т.1 а.к.п. 65) досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, здійснювалося в порядку спеціального досудового розслідування, а судовий розгляд у спеціальному судовому провадженні, згідно ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2023 року(т.2 а.с. 52-53).

З матеріалів провадження слідує, що суд у встановленому КПК України порядку повідомляв ОСОБА_7 про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в газеті « Урядовий кур`єр» та шляхом внесення інформації на офіційному веб-сайті суду. Наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_7 щодо розпочатого кримінального провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Неявка обвинуваченого ОСОБА_7 в суд, ухилення від правосуддя судом вірно розцінено, як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_7 , як підозрюваного та обвинуваченого, на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Твердження сторони захисту про відсутність доказів вчинення ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення є безпідставним, оскільки підтверджується протоколами процесуальних дій та відповідною інформацією, зокрема, протоколом огляду від 15.06.2022 року публікації, розміщеної 01.04.2022 року на інтернет ресурсі (сайті) так званої «Генеральная прокуратура ЛНР» з назвою публікації «Новоназначенными прокурорскими работниками и следователями прокуратуры принесена Присяга народу Республики (мовою оригіналу); протоколом огляду від 29.09.2022 року мережі Інтернет соціальної мережі «Одноклассники», а саме сторінки користувача під нікнеймом « ОСОБА_9 »; протоколом огляду від 29.09.2022 року, в ході проведення якого оглянуто сайт «Миротворець», де було виявлено внесені дані щодо ОСОБА_7 із зображенням фото особи; інформацією №6/249-2268 від 06.09.2022 року з управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, з якої вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 значиться зареєстрованим по АДРЕСА_1 ; інформацією №6/249-2267 від 06.09.2022 року із Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, з якої слідує, що громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на обліку, як отримувач пенсії, в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області не перебуває; інформацією №6/249-2266 від 06.09.2022 року із Департаменту персоналу МВС України, з якої вбачається, що за даними наявної в Департаменті персоналу МВС архівно-алфавітної картки середнього, старшого, вищого начальницького складу органів внутрішніх справ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпочав службу в органах внутрішніх справ 08.08.1998 року; інформацією №6/249-1908 від 15.08.2022 року заступника начальника ВКР УСБУ в Рівненській області ОСОБА_10 , згідно якої ОСОБА_7 проходив службу в органах внутрішніх справ з 08.08.1998 року по 04.11.2014 рік та звільнений за порушення дисципліни (п.64 «є»), переведений в запас Збройних Сил України; інформацією ГУ ДПС у Рівненській області від 07.10.2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.к.п. 231 т. 1); інформацією ГУ ДПС У Рівненській області від 12.10.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_7 в період з 2010 року по 2014 рік отримував заробітну плату в Станично-Луганському районному відділі ГУМВС України в Луганської області (а.к.п.233-241 т. 1).

Згідно показань свідка ОСОБА_11 , йому з різних джерел відомо, що ОСОБА_7 у 2014 році, тобто, після окупації російською федерацією частини Луганської області, звільнився з органів внутрішніх справ та переїхав жити до окупованого Луганська, де влаштувався в так звану міліцію «лнр». У ході моніторингу мережі Інтернет свідок виявив публікацію з фото та відеоматеріалами, на яких було зображено групу осіб у військовій формі одягу серед прапорів російської федерації та символіки так званої «лнр», серед яких впізнав ОСОБА_7 , котрий прийняв присягу працівника прокуратури так званої «лнр».

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що приблизно в квітні 2022 року у мережі інтернет виявив публікацію, зі змісту якої вбачалося, що в тимчасово окупованому населеному пункті смт. Станиця-Луганська приступили до виконання посадових обов`язків прокурори так званої «лнр», і серед групи осіб у військовій формі одягу під прапорами російської федерації він чітко впізнав ОСОБА_7 , а на відео файлі впізнав його, як особу, що зачитує текст присяги працівника прокуратури так званої «лнр».

Твердження сторони захисту про наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 громадянства іншої держави спростовуються офіційним документом - паспортом громадянина України ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 від 13.12.1996 року (а.к.п.186-187 т. 1).

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.

Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання. Датою припинення громадянства України є дата видання відповідного Указу Президента України. Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України, або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України несе всі обов`язки громадянина України.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст.ст. 2, 18 та 19 Закону України «Про громадянство України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_7 на час інкримінованих йому дій був громадянином України.

Покликання апелянта про недостатність повідомлення місцевим судом через публікації в газеті « Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду, як на необізнаність обвинуваченого ОСОБА_7 про день і час розгляду провадження, не є переконливими, зважаючи, що, відповідно до ч.2 ст. 323 КПК України, повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями статті 297 - 5 цього Кодексу, та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Враховуючи вищенаведені норми закону, а також те, що усі повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_7 , місце перебування якого захиснику не відоме, на судові засідання місцевого суду публікувалися, відповідно до вимог ч.3 ст. 323 КПК України, слід вважати, що ОСОБА_7 , повідомлений про розгляд кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, при здійсненні спеціального судового провадження.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував характер та ступінь вчиненого злочину, віднесеного законом до особливо тяжкого злочину, особу ОСОБА_7 , який переховувався від органів досудового розслідування та слідства, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, і призначив обвинуваченому з врахуванням характеру вчиненого злочину в умовах воєнного стану законне покарання, яке не можна вважати надто суворим.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2