У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/376/23 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Порошково, Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освітою середньою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину та одну повнолітню дитину, яка є інвалідом 2 групи з дитинства, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання, з урахуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді застави.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з часу його затримання.

Зараховано засудженому ОСОБА_5 час перебування його під вартою з 24.08.2019 року по 27.08.2019 року включно.

Речові докази: автомобіль марки «Аudi» модель «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль марки «Renault» модель «Каdjar» державний номерний знак НОМЕР_2 , що передані власникам під розписку про відповідальне зберігання залишено останнім. Арешт накладений ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 03.09.2019 року на зазначені транспортні засоби скасовано.

Судові витрати за проведення експертиз у розмірі 14130,00 грн. стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави.

Заставу внесену заставодавцем ОСОБА_9 (код платника податків № НОМЕР_3 ) в розмірі 67235,00 грн. на рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області, відповідно квитанції № АТ «Комінвестбанк» від 27.08.2019 року у якості застави за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2019 року у кримінальному провадженні № 308/9832/19 повернуто заставодавцю ОСОБА_9 .

Згідно з вироком, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

24 серпня 2019 року, близько 20 години 00 хвилини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «Аudi» модель «А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Центральна села Невицьке, в напрямку села Кам`яниця, Ужгородського району, біля будинку №2 по вулиці Центральна в селі Невицьке проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним за умов видимості у напрямку руху, чим порушив вимоги п.п. 2.9. а), 13.1 та 1.10 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault» модель «Каdjar» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням громадянки України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме в задню частину автомобіля коли остання зупинила керований нею транспортний засіб марки «Renault» модель «Каdjar», державний номерний знак НОМЕР_2 перед пішохідним переходом для надання переваги в русі пішоходу - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок чого автомобіль марки «Renault» модель «Каdjar», державний номерний знак НОМЕР_2 відкинуло по інерції в перед, тобто на лінію пішохідного переходу де на той час знаходилась громадянка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де в послідуючому відбувся наїзд на останню та в результаті чого ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці події.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Не погоджуючись з вироком захисник адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вказує, що судом не правильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого через суворість. Суд першої інстанцій не вмотивував у вироку, відповідно до вимог статей 374,420 КПК. зокрема, неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. Крім того, на момент здійснення злочину, а саме станом на 24.08.2019 року ст.75 чинного на той момент КК України не містила прямої заборони застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням до осіб які порушили правила безпеки дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння. Зміни до ст.75 КК України які містять пряму заборону застосовувати покарання з випробуванням до осіб які порушили правила безпеки дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння були внесені тільки 16.02.2021 року.

Крім того, в повній мірі не врахував наявність всіх обставин які пом`якшують покарання а саме: - активна поведінка обвинуваченого в сприянні розкриттю кримінального правопорушення, його щире каяття, з урахуванням його особи, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, -повне відшкодування потерпілій стороні майнової та не майнової шкоди, а також коштів на поховання. Також те, що потерпіла сторона в заяві про примирення просила суд першої інстанції не засуджувати обвинуваченого до реального терміну ув`язнення, -позитивної характеристики з місця роботи, -наявності на утриманні дитини яка є інвалідом з дитинства, -наявності на утриманні малолітньої дитини. -наявності на утриманні батьків похилого віку.

При цьому злочин, який вчинив обвинувачений, не був спрямований на потерпілу, а вчинений обвинуваченим проти безпеки руху та експлуатації транспорту і характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків.

Просить суд, вирок змінити, застосувати ст. 75 КК України, та призначити ОСОБА_5 покарання з випробуванням терміном до двох років.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, та заперечили щодо доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої сторони, неявка якої, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпіла сторона належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах прокуром та захисником обвинуваченого не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_5 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризувався на попередній роботі, працюючи в ТОВ «Доброта М» водієм експедитором, є одруженим, має на утриманні одну неповнолітню дитину та одну повнолітню дитину, яка є інвалідом 2 групи з дитинства, позицію потерпілого ОСОБА_12 , який матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування майнової та моральної шкоди; обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, проте із застосуванням ст.69 КК України, у розмірі нижчому від найнижчої межі санкції ч.2 ст.286 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, що стосується можливості застосування ст.75, 76 КК України, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинувачений неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї.

Про вказану поведінку свідчать постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2018 та 14.11.2023 року.

Тому, враховуючи дану обставину, як характеризуючу особу, підстав для застосування положень ст.ст. 75,76 КК України, апеляційний суд не знаходить.

Отже, всі обставини, на які посилається захисник обвинуваченого, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання та доводів прокурора щодо незаконних підстав для застосування ст.69 КК України не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 268 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді