ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/525/24 Справа № 204/995/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000003 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Азов Ростовської області Російської Федерації, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати як незаконний, визнати його невинуватим і виправдати за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що його винуватість у цьому провадженні підтверджується лише показами потерпілої та її сина, який безпосереднім очевидцем події не був і надає покази виключно зі слів своєї матері.

Стверджує, що він кримінальне правопорушення не вчиняв, оскільки виходячи з квартири, до нього підбігла донька та схопила його за руку, однак він свою руку висмикнув та вийшов з квартири, зачинивши двері тамбуру.

Зазначає, що можливо його донька вдарилася об двері тамбуру, однак навмисно він ніяких тілесних ушкоджень їй не спричиняв, докази цьому відсутні, та цих ушкоджень у неї не бачив.

Звертає увагу на те, що його донька намагається спровокувати його на вчинення протиправних дій чи конфліктів.

Стверджує, що висновок експерта, яким встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, свідчить лише про наявність таких ушкоджень і не може бути доказом його винуватості.

Окрім того, з висновку експерта вбачається, що в ньому не зазначено локалізацію ушкоджень, характер їх спричинення.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

За обставин, викладених у вироку, 26.12.2022 року ОСОБА_7 приблизно о 06.30 годин знаходився за місцем мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт із дочкою ОСОБА_8 , в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , діючи умисно, знаходячись в зазначений час та у зазначеному місці, наблизившись до потерпілої ОСОБА_8 спереду, схопив долонею своєї правої руки ручку дерев`яної вхідної двері в квартиру, та, надавши рухомої сили дверям в напрямку закриття, достовірно знаючи, що в дверному отворі знаходиться потерпіла, з зусиллям наніс щонайменше один удар дверима в область лівого плеча потерпілої.

Згідно із висновком судово-медичного експерта №3644 від 27.12.2022 потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців на верхніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого щодо не доведення його винуватості є безпідставними з огляду на таке.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показами потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_7 є її батьком, вона разом з ним та сином разом проживають. 26.12.2023 року близько 06.00 години вона почула, як її батько відкрив вхідні двері, при цьому він має звичку їх не зачиняти. Вона спитала чому він знову не зачинив двері. ОСОБА_7 знаходився біля дверей у тамбур. Вона взялась за дверну ручку. Її батько почав з силою зачиняти двері, бачив, що вона знаходилась в дверному отворі, та в результаті його дій двері вдарили їй по руці та плечу. Вона закричала. Її батько вийшов з тамбуру. Після удару дверима в неї боліла рука;

- показами свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив, що він є сином потерпілої та онуком обвинуваченого. 26.12.2022 року близько 06.30 годин перебував за місцем проживання. Почув крик матері. Вийшов з кімнати та побачив, що ОСОБА_8 перебуває у дверному отворі, а ОСОБА_7 тримав ручку дверей. Пояснив, що не бачив ударів дверима, але впевнений, що перед цими подіями у його матері не було тілесних ушкоджень, у той час як після події він згодом побачив на її шкірі синці.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколами проведення слідчого експерименту від 11.01.2023 року з фототаблицею до нього та 25.01.2023 року з відеозаписом до нього (а.м.к.п. 18-22, 146-48), відповідно до якого ОСОБА_8 вказала на механізм спричинення їй ОСОБА_7 удару в область лівого плеча та руки, коли він закривав двері;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.01.2023 року з відеозаписом до нього (а.м.к.п. 51-54), відповідно до якого ОСОБА_9 вказав, що коли він вийшов з кімнати та побачив, що ОСОБА_8 перебуває у дверному отворі притиснута дверима, а ОСОБА_7 тримав ручку дверей. В подальшому ОСОБА_7 відпустив ручку дверей та пішов;

- висновком експерта №113е від 13.01.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді восьми синців по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній, середній та нижній третинах на всьому протязі, по задньо-зовнішній поверхні правого плеча (ледве помітні) у верхній, середній та нижній третинах. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічних особливостей травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо, з обмеженою контактуючою поверхнею або при ударі об такий (такі). Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння (синці синьо-червоного кольору, без чітких меж) виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися в термін 1-1,5 доби до моменту огляду, тобто і в термін, на який вказує обстежена та дізнавач у постанові. Відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. При спричинені тілесних ушкоджень обстежена була звернута травмованими ділянками до травмуючого предмета. Локалізація та характер виявлених ушкоджень не суперечить механізму їх утворення, на який вказує потерпіла в ході проведення слідчого експерименту (а.м.к.п. 24-26);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи обвинуваченого про те, що його винуватість у цьому провадженні підтверджується лише показами потерпілої та її сина, який безпосереднім очевидцем події не був і надає покази виключно зі слів своєї матері, а також, що навмисно він ніяких тілесних ушкоджень їй не спричиняв та матеріали провадження таких доказів не містять є безпідставними, оскільки судом першої інстанції встановлено, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України підтверджується як показами потерпілої, так і показами свідка ОСОБА_9 , який бачив як ОСОБА_8 перебувала у дверному отворі, а ОСОБА_7 тримав ручку дверей, та після цього побачив на шкірі матері синці. З вказаними висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Окрім того, покази потерпілої, надані нею в судовому засіданні, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а саме, протоколами проведення слідчого експерименту від 11.01.2023 року та 25.01.2023 року за участю потерпілої та свідка ОСОБА_9 , відповідно до яких ОСОБА_8 вказала на механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який узгоджується із висновком експерта №113е, яким встановлено виявлені у потерпілої тілесні ушкодження,а саме 8 синців по зовнішній поверхні лівого плеча та задньо-зовнішній поверхні правого плеча, та зазначено, що локалізація та характер виявлених ушкоджень не суперечить механізму їх утворення, на який вказує потерпіла в ході проведення слідчого експерименту.

Також слід зазначити, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме: локалізацію тілесних ушкоджень - ліве та праве плече, їх кількість - 8 синців, що були спричинені потерпілій, яка перебувала у дверному отворі, про що було достовірно відомо обвинуваченому, який тримав ручку дверей, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки ОСОБА_7 розумів суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав їх суспільно небезпечні наслідки.

Посилання обвинуваченого на те, що, виходячи з квартири, до нього підбігла донька та схопила його за руку, однак він свою руку висмикнув та вийшов з квартири, зачинивши двері тамбуру, спростовуються показами потерпілої, свідка ОСОБА_9 та іншими доказами в їх сукупності, яким судом надано належну оцінку.

Твердження обвинуваченого, що його донька намагається спровокувати його на вчинення протиправних дій чи конфліктів не спростовує висновків суду щодо винуватості ОСОБА_7 в умисному спричиненні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта свідчить лише про наявність тілесних ушкоджень і не може бути доказом його винуватості є безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст. 84 КПК України висновок експерта є процесуальним джерелом доказів.

Посилання обвинуваченого на те, що у висновку експерта не зазначено локалізацію ушкоджень, характер їх спричинення є безпідставним, оскільки з висновку експерта вбачається, що у ньому зазначено, що виявлені у потерпілої ОСОБА_8 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, при цьому зазначено їх локалізацію, також у висновку вказано про те, що локалізація та характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень в області правого та лівого плеча не суперечить механізму їх утворення, на який вказує потерпіла в ході проведення слідчого експерименту за її участю.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що вказаний висновок експерта є недопустимим доказом.

Таким чином, докази винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні нікого не має, працевлаштований, має стабільний дохід, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 у межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4