Провадження № 1-кп/554/569/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«05» лютого 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0002744 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 189 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначила, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження по справі та повернення обвинувального акту немає, вказане кримінальне провадження підсудне цьому суду, а тому можливо призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Також прокурор просила продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, зазначивши, що під час досудового розслідування до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено ухвалою суду від 22.12.2023 року строком на 60 днів, тобто до 19 лютого 2024 року, включно. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, оскільки перебуваючи на волі, через усвідомлення тяжкості покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, через втрату ним свободи на тривалий строк, може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєний злочини. Також ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого та свідків, які йому добре відомі. Крім того, ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше відносно нього застосувались примусові заходи виховного характеру за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України. На даний час в Ленінському районному суді м. Полтави розглядається обвинувальний акт відносно останнього за ч.4 ст. 185 КК України. Згідно характеристик з начального закладу, ОСОБА_3 характеризується негативно, схильний до вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Потерпілий ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просив відпустити обвинуваченого на домашній арешт, зазначив, що він вже його вибачив.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просив розглядати кримінальне провадження одноособово суддею, просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із, застосуванням електронних засобів контролю, оскільки він зробив висновки, переховуватися від суду не збирається, впливати на потерплого та свідків також.

Законний представник ОСОБА_6 не заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просила відмовити прокурору у задоволенні клопотання, а застосувати до сина цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, проте, просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, зазначила, що докази ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні, відсутні, а тяжкість покарання є недостатньою для виправдання тримання під вартою. Крім того, кваліфікація кримінального правопорушення є сумнівною. Так, обвинувачений згоден з тим, що між ним та потерпілим виник конфлікт, що він спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Проте в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України або ст. 355 КК України, але жодним чином не ч.4 ст. 189 КК України. Крім того, обвинувачений раніше не судимий, є неповнолітньою особою, має постійне місце проживання, де проживає разом з матір?ю, навчається.

Представник служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_8 підтримала думку сторони захисту.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались, тому підстави для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 4-8 ч. 1 ст. 284 КПК України або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення, відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Октябрському районному суду м. Полтави, згідно правил підсудності, передбачених ст. 32 КПК України.

Підстав для проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні немає.

Визначено питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, всі питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Таким чином, враховуючи, що під час підготовчого судового засідання судом встановлено достатньо підстав для призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд, визначивши дату та місце проведення судового розгляду, з`ясувавши необхідність проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з`ясувавши питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчинивши всі інші необхідні дії, завершує підготовку до судового розгляду та вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Відповідно до ч.2 ст. 314-1 КПК України, досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.ч.1,2 ст. 314-1 КПК України, а також відсутність підстав для не складення досудової доповіді, передбачених вимогами ч.4 ст. 314-1 КПК України, суд вважає, що відносно обвинуваченого повинна бути складена досудова доповідь.

Також, відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

З вимог ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Порядок продовження тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

27.10.2023 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому було продовжено ухвалою суду від 22.12.2023 року строком на 60 днів, до 19 лютого 2024 року, включно.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, суд виходить з того, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного, особливо тяжкого кримінального правопорушення, поєднаного із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого в умовах воєнного стану, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 (дванадцяти) років. Раніше до обвинуваченого застосувались примусові заходи виховного характеру за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України. На даний час в Ленінському районному суді м. Полтави розглядається обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 може, з метою ухилення від кримінального покарання, без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду, а також впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній може вдатися до відповідних дій.

Тож, суд враховує, що прокурором в підготовчому судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні заявленого прокурором клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, з плином часу продовження строку тримання під вартою заявника вимагає додаткового обґрунтування. Навіть якщо на початку були певні об`єктивні підстави тримання особи під вартою, після спливу певного періоду часу суд має надати інші підстави для продовження тримання під вартою.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

У рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Тому, суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин будучи неповнолітньою особою, раніше не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом з матір?ю - ОСОБА_6 , сестрою та бабусею, навчається в ліцеї №47 «Альтернатива» Полтавської міської ради, а отже в останнього наявні міцні соціальні зв?язки. Мати не заперечує, щоб її син відбував домашній арешт за вказаною адресою. Потерпілий також просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

При вирішенні клопотання прокурора, суд також виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред?явленого обвинувачення та суспільної небезпеки злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_3 , а також даних про його особу, та приходить до висновку, що, незважаючи на серйозність висунутого обвинувачення та передбачене за нього покарання, існування ризиків, визначених в ч.1 ст. 177 КПК України, вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим не вбачає підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. ст. 131, 177 КПК України - досягнення дієвості цього провадження, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а у клопотання прокурора слід відмовити.

Також, суд наголошує, що на підставі положень статті 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, оскільки станом на дату розгляду відповідного клопотання ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 22.12.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є чинною і строк тримання під вартою не закінчився, обвинувачений не підлягає негайному звільненню з-під варти до закінчення строку тримання, який був установлений відповідною ухвалою, оскільки в такому випадку має місце порушення вимог статті 21 КПК України.

Частина третя статті 202 КПК України, що передбачає негайне звільнення особи у разі застосування домашнього арешту в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки зазначена норма визначає умови та порядок звільнення з-під варти підозрюваного (обвинуваченого), який був затриманий, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, і не застосовується у разі відмови у продовженні тримання під вартою особам, яким вже був обраний такий запобіжний захід.

Вимоги ч.5 ст.202 КПК України, передбачають, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, лише після спливу строку дії попередньої ухвали ОСОБА_3 підлягає негайному звільненню з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цієї особи під вартою.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 199, 314-316, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 189 КК України на «12» лютого 2024 року о 13 годині 30 хвилин в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави за адресою м. Полтава, вул. Навроцького, 5.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати прокурора, потерпілого, обвинуваченого, його законного представника, захисника обвинуваченого, представника служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради.

У задоволенні клопотання процесуального прокурора ОСОБА_4 про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, навчання чи роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти після спливу строку дії попередньої ухвали від 22.12.2023 року, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цієї особи під вартою.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. Крім того, у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Зобов?язати Полтавське РУП ГУНП в Полтавській області негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_3 , який буде відбувати цілодобовий домашній арешт за адресою вказаною в ухвалі суду.

Визначити строк дії ухвали в цій частині до 05 квітня 2024 року.

Доручити Шевченківському районному відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, який знаходиться за адресою: 36022, м. Полтава, пров. Родини Іваненків, 3в, електронна пошта - , скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз?яснити обвинуваченому, що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді. Участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.

Встановити строк надання досудової доповіді до 12 лютого 2023 року, направивши її на адресу Октябрського районного суду м. Полтави.

Зобов?язати представника персоналу органу пробації невідкладно повідомляти суд про наявність або виникнення об?єктивних обставин, що унеможливлюють підготовку або своєчасне подання досудової доповіді.

Ухвалу направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, а також Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області для виконання, а учасникам кримінального провадження до відома.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Октябрського районного суду

м. Полтави: ОСОБА_1