Справа № 487/9584/23
Провадження № 1-кс/487/5275/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2023 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого-криміналіста першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №001686 від 16.12.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий-криміналіст першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №001686 від 16.12.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри за ч. 4 ст. 402 КК України та наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор, посилаючись на обґрунтованість клопотання слідчого, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні погодився з обставинами, викладеними в повідомленні про підозру, за можливості просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив розглянути можливість застосування до підозрюваного застави.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №001686 від 16.12.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №293 від 21.08.2023 (з основної діяльності) ОСОБА_5 призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.08.2023 №235 солдата ОСОБА_5 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проведення загальної мобілізації, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та призначено на курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.10.2023 №296 солдата ОСОБА_5 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та визначено таким, що вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 17.10.2023 № 251-РС солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та зараховано у розпорядження командира підпорядкованої військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 18.10.2023 №295 солдата ОСОБА_5 направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 19.10.2023 №175-РС солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-санітара десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 , ВОС100915М/658, із одночасним присвоєнням військового звання «матрос».

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 19.10.2023 №296 матроса ОСОБА_5 з 19.10.2023 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та визначено таким, що справи та посаду прийняв.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 21.08.2023, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5

з 2 відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_3 станом на грудень 2023 року, на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії і знаходиться у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а особовий склад військової частини НОМЕР_3 , зокрема матрос ОСОБА_5 , виконував бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником у районі проведення бойових дій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

У відповідності до ч. 2 ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Згідно зі ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних наслідків.

Згідно зі ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до статті 128 Статуту рядовий (матрос) зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 30.08.2023 № 244 старший сержант ОСОБА_7 призначений на посаду головного сержанта десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 , ВОС 100974М.

Відповідно до статті 112-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України головний сержант роти підпорядковується командирові роти та є прямим начальником військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу роти.

Отже, для матроса ОСОБА_5 , як для стрільця-санітара десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 старший сержант ОСОБА_7 , накази якого матрос ОСОБА_5 , як підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до старшого сержанта ОСОБА_7 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Про порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану матросу ОСОБА_5 достеменно було відомо і до часу вчинення непокори останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, матрос ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно зі ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КК України, наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Разом з тим, матрос ОСОБА_5 у порушення наведених вимог законодавства підозрюється у порушеннівстановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, наказ 06.12.2023 головного сержанта десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_7 на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 го окремого батальйону морської піхоти 88 ОБМП) № 03-55/343/КСП від 30.11.2023 надано особовому складу роти у визначенні:

«Командиру дшр район зосередження мати:

-до початку форсування (переправи) р. Дніпро - (відмітка на карті), вихідний район перед переправою - ліс (відмітка на карті),

маршрути висування до урізу води в місця посадки на десантно-висадочні (десантно-переправочні) засоби:

-основний - десантний човен №1;

-запасний - десантний човен №2.

Місця посадки на десантно-висадочні (десантно-переправочні) засоби:

№ 1 - (відмітка на карті), №2 - (відмітка на карті), №3 - (відмітка на карті), №4 - (відмітка на карті), №5 - (відмітка на карті), №6 - (відмітка на карті), №7 - (відмітка на карті), № 8 - (відмітка на карті), №9 - (відмітка на карті), № 10 - (відмітка на карті),

Місця висадки: № 1 - (відмітка на карті), №2 - (відмітка на карті), №3 - (відмітка на карті), №4 - (відмітка на карті), №5 - (відмітка на карті), №6 - (відмітка на карті),

За окремим розпорядженням перейти до стійкої оборони південної околиці н.п. КРИНКИ по рубежу перехрестя доріг (відмітка на карті), перехрестя вулиць (відмітка на карті). Ліворуч виконує завдання 1 рмп 88 обмп.

Основні зусилля зосередити на: утриманні зайнятого рубежу; недопущенні просування противника в глибину оборони.

КСП роти розмістити на віддаленні від переднього краю, згідно вимог керівних документів.».

Наказ старшого сержанта ОСОБА_7 у момент його видання був доведений особисто матросу ОСОБА_5 усно у формі бойового розпорядження та зачитаний вголос.

Наказ виданий у встановленому Законом порядку, зміст наказу не суперечив чинному законодавству та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод матрос ОСОБА_5 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Проте, матрос ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрільця-санітара десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 , перебуваючи у АДРЕСА_1 , 06.12.2023 близько 13:00 год (точний час в ході досудового розслідування не встановлений), всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, прийнявши наказ головного сержанта десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_7 на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 го окремого батальйону морської піхоти 88 ОБМП) № 03-55/343/КСП від 30.11.2023, що був наданий у вищевказаному визначенні до виконання, усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, прямо виразив небажання виконувати наказ командира, що супроводжувалось усною відмовою, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ.

22.12.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, тобто, непокорі, у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , це, зокрема, дані повідомлення командира ВЧ НОМЕР_3 про вчинення кримінального правопорушення, витягу з бойового розпорядження командира 88 обмп; протоколів допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , наказу про призов військовозобов`язаних №293 від 21.08.2023, наказу №296 від 19.10.2023 про прибуття ОСОБА_5 у розпорядження ВЧ НОМЕР_2 , наказу віж 19.10.2023 про присвоєння військового звання ОСОБА_5 , довідок військово-лікарської комісії про проведення медичного огляду солдата ОСОБА_5 .

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Злочин за ч. 4 ст. 402 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, суд переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, існує і є обґрунтованим.

Слідчим у клопотанні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з урахуванням встановлених досудовим розслідуванням обставин є підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може вжити заходи щодо незаконного впливу, як безпосередньо так і опосередковано на свідків.

Крім того, слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний може продовжити або вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, вбачає за можливе порушення військової дисципліни, невиконання військових наказів. В судовому засіданні під час розгляду даного клопотання підозрюваний ОСОБА_5 повідомив, що не готовий виконувати будь-які накази, які передбачають бойові завдання.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим суддею не встановлений, матеріали клопотання слідчого не містять достатніх даних, які б вказували на його наявність.

Слідчий суддя також враховує дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання в с. Крупське Львівської області; неодружений; проживає разом з тіткою похилого віку; раніше не судимий; має задовільний стан здоров`я; є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, дані про особу підозрюваного, суд вважає обґрунтованим клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, тобто особою, на яку державою покладено відповідні обов`язки захисту Вітчизни, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, ставлення ОСОБА_5 до злочину, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Отже, клопотання слідчого слід задовольнити, до підозрюваного ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" строком на 60 днів до 19.02.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 27.12.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1