провадження № 1-в/336/174/2023
УХВАЛА

іменем України

13 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні №0000247 від 25 травня 2014 року (судове провадження ЄУН 336/6140/14-к (провадження № 1-кп/336/453/2014) за обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

02 травня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні №0000247 від 25 травня 2014 року (судове провадження ЄУН 336/6140/14-к (провадження № 1-кп/336/453/2014) за обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2014 року в рамках кримінального провадження № 0000247 слідчим суддею було задоволено клопотання слідчого СВ З МУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором м.Запоріжжя ОСОБА_5 про накладення арешту на належне їй майно, а саме: накладено арешт на автомобіль Geely МК легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборонення будь-яких угод по відчуженню даного автомобіля.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.09.2014року (справа 336-6140-14к) її визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, на підставі чого призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки. На підставі статті 75 КК України мене звільнено від відбування призначеного покарання у вигляду позбавлення волі, якщо протягом року не буде вчинено нового злочину.

Також задоволено позов ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в сумі 20000 гривень, прийнята відмова ОСОБА_6 , про стягнення з мене матеріальної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2014 року вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.09.2014 року було змінено в частині збільшення суми розміру моральної шкоди з 20000 гривень на 60000 гривень.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, оскільки в застосуванні цього заходу відпала потреба, але в моєму випадку цього не відбулося.

Накладений арешт в межах кримінального провадження, як захід забезпечення, стосується виключно кримінального провадження і не забезпечує будь-який позов поданий порядку іншого судочинства, а тому такий захід має бути скасовано із закінченням розгляду кримінального провадження.

Про існуючий ( триваючий) арешт на автомобіль Geely МК легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яких угод по відчуженню даного автомобіля вона дізналася нещодавно в сервісному центрі МВС України.

Заборгованості щодо погашення моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на момент подачі клопотання не існує.

Згідно відповіді південного межрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжя від 03.04.2023 року № 21475 в автоматизованій системі виконавчих проваджень жодних заборгованостей стосовно стягнення з мене коштів або періодичних платежів РНКПП у відділу не виявлено.

У зв`язку з чим заявниця просить прийняти рішення про скасування арешту накладеного у кримінальному провадженні, оскільки він порушує її права власника щодо розпорядження майном.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду вказаного клопотання повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності клопотання про скасування арешту майна підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду вказаного клопотання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про причини неявки суд не повідомили, їх неявка не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи, що всі особи, які беруть участь у судовому провадженні в судове засідання не прибули приходжу до висновку, про можливість розгляду клопотання без здійснення фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Дослідивши клопотання про скасування арешту та матеріали кримінального провадження в межах, необхідних для вирішення заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000247 від 25 травня 2014 року за обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2014 року (справа № 334/7016/14-к, провадження № 1-кс/334/1196/14) в рамках кримінального провадження № 0000247 слідчим суддею було задоволено частково клопотання слідчого СВ З МУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором м. Запоріжжя ОСОБА_5 про накладення арешту на належне ОСОБА_3 майно, а саме: накладено арешт на автомобіль Geely МК легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яких угод по відчуженню даного автомобіля. З мотивувальної частини ухвали слідує, що арешт на транспортний засіб накладено з метою забезпечення цивільного позову, який було подано під час досудового розслідування на суму 65000 грн.

Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2014року (справа 336/6140/14к) ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, на підставі чого призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції.

Прийнято відмову ОСОБА_6 від позову до ОСОБА_3 про стягнення 2720,09 гривень на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення спричиненої моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 20000 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2014 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2014 року щодо ОСОБА_3 , визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, змінено. Збільшено суму стягнення на відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду набрав законної сили 11 грудня 2014 року та на його виконання потерпілому видано виконавчий лист.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року звільнено ОСОБА_3 від покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2014 року.

ОСОБА_3 є власником на автомобіля Geely МК легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно відповіді південного межрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжя від 03.04.2023 року № 21475 в автоматизованій системі виконавчих проваджень жодних заборгованостей стосовно стягнення з ОСОБА_3 коштів або періодичних платежів РНКПП у відділу не виявлено.

На запит суду Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що перевіркою в АРМ «Виконавець» встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 46077710 з примусового виконання виконавчого листа № 336/6140/14-к виданого 25 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 60000 грн.

19 січня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника). 06 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що виконано фактично. Борг в розмірі 60000,00 грн. перерахований на користь стягувача згідно платіжного доручення № 960 від 27.05.2016 року. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто в повному обсязі. Надати більш детальну інформацію не можливо.

Питання про скасування арешту майна при ухваленні вироку суду у даній справі не вирішувалося.

Розглядаючи клопотання про скасування арешту майна, суд виходить з наступного.

У силу ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2014 року (справа № 334/7016/14-к, провадження № 1-кс/334/1196/14) в рамках кримінального провадження № 0000247 слідчим суддею було задоволено частково клопотання слідчого СВ З МУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором м. Запоріжжя ОСОБА_5 про накладення арешту на належне ОСОБА_3 майно, а саме: накладено арешт на автомобіль Geely МК легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яких угод по відчуженню даного автомобіля. З мотивувальної частини ухвали слідує, що арешт на транспортний засіб накладено з метою забезпечення цивільного позову, який було подано під час досудового розслідування на суму 65000 грн.

Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2014року (справа 336/6140/14к) ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, на підставі чого призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення спричиненої моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 20000 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2014 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2014 року щодо ОСОБА_3 , визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, змінено. Збільшено суму стягнення на відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду набрав законної сили 11 грудня 2014 року та на його виконання потерпілому видано виконавчий лист.

На запит суду Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що перевіркою в АРМ «Виконавець» встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 46077710 з примусового виконання виконавчого листа № 336/6140/14-к виданого 25 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 60000 грн.

19 січня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника). 06 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що виконано фактично. Борг в розмірі 60000,00 грн. перерахований на користь стягувача згідно платіжного доручення № 960 від 27.05.2016 року. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто в повному обсязі. В підтвердження обставин наведених у відповіді на запит суду роздруківка з ВП-спецпідрозділ.

ОСОБА_3 є власником на автомобіля Geely МК легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Підставою для скасування заходів забезпечення кримінального провадження також є випадки, коли потреба в забезпеченні з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи те, що судове рішення щодо цивільного позову виконано, то відпали підстави в арешті майна, а саме автомобілю який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України закріплено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти росії" від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу відповідний орган має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Заявником надано докази того, що відпала потреба у накладенні даного арешту, оскільки судове рішення щодо цивільного позову виконано в повному обсязі та виконавче провадження закрито, у зв`язку з фактичним виконанням.

На підставі викладеного, враховуючи, що відпала потреба у накладенні арешту на майно, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 369-372 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту задовольнити.

Арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/7016/14-к провадження № 1-кс/334/1196/14 від 24 липня 2014 року, у кримінальному провадженні № 0000247 на належний ОСОБА_3 автомобіль марки Geely МК легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яких угод по відчуженню даного автомобіля, - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: