УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000533 від 28.03.2023 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Одеси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000533 від 28.03.2023 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з клопотання, ОСОБА_5 у період з 24.03.2008 до 26.06.2017 обіймав посади реєстратора Кілійського відділу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», начальника відділу Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області та начальника відділу у Кілійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області.

У силу займаних посад та службової діяльності ОСОБА_5 , у невстановлений час, але не пізніше травня-червня 2016 року, дізнався про припинення у 2011 році правовідносин між Приморською сільською радою Кілійського району Одеської області та фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 за договором оренди земельної ділянки строком на 49 років, зареєстрованого у Кілійському районному відділі Одеської регіональної філії ЦДЗК від 19.06.2007 за №04.

Предметом указаного договору визначалась земельна ділянка площею 3 га, що розташована на території села Приморське Кілійського району Одеської області, у межах населеного пункту, на якій відсутні об`єкти нерухомості.

Фактично вказана земельна ділянка розташовувались на невкритій лісовою рослинністю території ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (раніше Кілійське) та Дунайського біосферного заповідника, яка водночас є частиною узбережжя Чорного моря.

Відомості щодо зазначеної земельної ділянки станом на 2016 рік не були внесені до Державного земельного кадастру, що виключало накладання її графічних меж у Публічній кадастровій карті на ділянки інших землекористувачів, у тому числі ДП «Ізмаїльське лісове господарство» та Дунайського біосферного заповідника, їх публічне співставлення.

У силу здобутої у 2009 році освіти в Одеському державному аграрному університеті за спеціальністю «Землевпорядкування та кадастр», кваліфікації інженер-землевпорядник та професійного досвіду на перелічених вище посадах, наявності ділових стосунків та комунікації з головою Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області ОСОБА_7 , приятельських стосунків з його громадським помічником ОСОБА_8 , а звідси і розуміння можливості заволодіти земельними ділянками, у ОСОБА_5 у травні-червні 2016 року виник кримінально протиправний намір на поділ вказаної земельної ділянки на окремі 28-30 ділянок та заволодіння шляхом обману речовими правами на них.

Усвідомлюючи неможливість відведення у власність або у користування земельної ділянки лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб без її попереднього вилучення у законного користувача ДП «Ізмаїльське лісове господарство», а також без зміни її цільового призначення для нелісогосподарських потреб (наприклад для житлової та громадської забудови або рекреаційного призначення для дачного будівництва), у тому числі без зміни форми власності з державної на комунальну, що можливе лише за відповідними рішеннями Кабінету Міністрів України, у тому числі за рішеннями про вилучення земель та передачі їх не для лісогосподарських потреб (у редакції ч. 8 ст. 122, ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України чинних станом на 16.10.2020; наразі вказані повноваження належать Одеській обласній державній адміністрації), ОСОБА_5 розробив злочинний план із заволодіння правами на земельні ділянки під виглядом їх безкоштовної приватизації громадянами України для індивідуального дачного будівництва в якості окремих 28-30 об`єктів речових прав.

ОСОБА_5 при невстановлених обставинах залучив до вчинення злочину свого знайомого громадського помічника голови Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області ОСОБА_8 , який є місцевим мешканцем, має авторитет серед населення, підтримує дружні зв`язки з місцевими бізнесменами, що могли стати потенційними покупцями земельних ділянок для розвитку мережі послуг у сфері сезонного відпочинку та готельного бізнесу, а також має можливість прямої комунікації з посадовцями органів місцевого самоврядування та сталі довірливі стосунки з окремими представниками цих органів.

У червні-липні 2016 року ОСОБА_5 спільно зі ОСОБА_8 розробили та узгодили детальний план дій, розподілили ролі між собою, етапи його виконання, потенційне коло осіб, яких необхідно залучити задля його реалізації.

Розроблений ОСОБА_5 спільно зі ОСОБА_8 план передбачав наступне.

Так, обравши предметом злочину земельну ділянку, яка ще 19.06.2007 надавалась у користування із порушенням вимог земельного законодавства, ОСОБА_5 одразу врахував, що внесення у 2016 році відомостей про неї до Державного земельного кадастру, позбавить необхідності доводити у майбутньому компетенцію на подальше розпорядження земельними ділянками у вказаному масиві перед органами місцевого самоврядування в особі Приморської сільської ради, а також нададуть змогу створити уявлення про належність ділянок до комунальної, а не до державної власності, усунувши перешкоди у прийнятті рішень у депутатів та голови вказаної ради.

Такий крок попереджував реагування серед користувачів, адміністраторів вказаної єдиної державно геоінформаційної електронної системи - Державного земельного кадастру (надалі ДЗК), службових осіб ГУ Держгеокадастру в Одеській області, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, у інших державних та правоохоронних органах, які мали повноваження з перевірки законності розпорядження землею.

Згідно з п. 1 ч. 1, п. «а» та «б» ч. 2, п. 1 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі, цільове призначення, угіддя земельної ділянки при її формуванні вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні такої земельної ділянки.

Роботу Державного земельного кадастру, впроваджено лише з набранням чинності 01.01.2013 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, який прийнято на виконання Закону України «Про державний земельний кадастр», що набрав чинності 07.08.2011, а отже відомості про орендовану земельну ділянку мали переноситись до реєстру за зверненням одного з учасників договору, і не підлягали б детальній перевірці.

Наступним етапом плану ОСОБА_5 та ОСОБА_8 передбачили поділ земельної ділянки загальною площею 3 га, яка у подальшому ними буде сформована у ДЗК на окремі ділянки за замовленням сільської ради.

Це мало мінімізувати їхні власні фінансові витрати та зменшити до одного кількість звернень від імені фізичних осіб, документи яких вони збиралися підшукати та використати під виглядом безкоштовної процедури приватизації землі, допустивши разове використання звернень від імені таких осіб та їхніх особистих документів у органах місцевого самоврядування.

Такий етап плану передбачався ОСОБА_5 та ОСОБА_8 задля зниження ризиків з викриття їх кримінально протиправної діяльності, що було вірогідним у разі розробки проєктів землеустрою щодо приватизації земель громадянами у законному порядку, тобто у відповідності до положень ст.ст. 118, 186-1 ЗК України, у редакції чинній станом на 03.04.2016, які передбачали проходження багатоетапної процедури до безкоштовного набуття прав на землю, а саме: отримання рішення від органів місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення землевпорядної документації; її замовлення і оплату за власний кошт в землевпорядній організації; виготовлення проекту землеустрою з приватизації земельних ділянок у власність; узгодження проекту землеустрою в органах, що здійснюють реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, органами виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, органами виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства; затвердження у органах місцевого самоврядування.

Наступний етап плану передбачав підшукання документів громадян, які мають нереалізоване право на безоплатну передачу (приватизацію) земельних ділянок у межах норм визначених п. ґ) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України для індивідуального дачного будівництва, тобто не більше 0,10 гектара, а також погодяться за незначну винагороду або за інших умов стати тимчасово власниками землі, якою насправді розпоряджатись у подальшому не будуть, а лише нададуть їм копії власних документів для формальної реєстрації речових прав на їхнє ім`я, а також потенційних покупців, яким зможуть одразу або у подальшому продати земельні ділянки за ринковими цінами під виглядом земель рекреаційного призначення для будівництва та ведення готельно-туристичного бізнесу.

Узгоджений план передбачав роль ОСОБА_5 у наступному:

1) забезпечення незаконного внесення та зміну відомостей про земельну ділянку площею 3 га до ДЗК;

2) підшукування серед організацій, з якими він мав справу у силу професійної діяльності, землевпорядну організацію, яка виготовить землевпорядну документацію з поділу земельної ділянки на 28-30 окремих ділянок площею до 0,1 га кожна у межах норм для безкоштовної приватизації;

3) надання ОСОБА_8 усіх необхідних вихідних даних для складання та використання необхідних завідомо неправдивих документів для оформлення прав комунальної власності та створення уяви про припинення права ФОП ОСОБА_6 щодо користування земельною ділянкою за договором оренди від 19.06.2007, зареєстрованим регіональною філією ЦДЗК за №04, нібито після внесення відомостей про неї до ДЗК у 2016 році, яке насправді припинено ще у 2011 році;

4) підготовка спільно зі ОСОБА_8 необхідних звернень від імені заявників до Приморської сільської ради про надання земельних ділянок у власність;

5) схилення голови сільської ради ОСОБА_7 шляхом підкупу або обману до надання дозволу на розробку землевпорядної документації з поділу та її затвердження, шляхом передачі 28-30 ділянок земельних ділянок у власність підшуканим ними заздалегідь громадянам;

6) підшукання спільно зі ОСОБА_8 осіб, які можуть надати документи для тимчасового оформлення на їхнє ім`я права власності без права фактичного розпорядження ними на новостворені 28-30 ділянок;

7) сприяння ОСОБА_8 в обмані державних реєстраторів речових прав під час під оформлення прав власності на незаконно набуті земельні ділянки, що оформлені на земельні ділянки лісогосподарського призначення під виглядом їх безкоштовної приватизації, як земель житлової та громадської забудови (присадибні ділянки) та у подальшому у переоформленні ділянок на справжніх покупців;

8) розподілення із ОСОБА_8 земельних ділянок, які залишаться не реалізованими на користь кінцевих набувачів або незаконно здобутих коштів від їх продажу.

Узгоджений план передбачав роль ОСОБА_8 у наступному:

1) підшукання способу виготовлення та використання завідомо підробленої довіреності на право розпорядження земельною ділянкою 3 га від імені ФОП ОСОБА_6 ;

2) складання та подання звернення до органів державної реєстрації речових прав з метою реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 3 га та припинення речового права користування нею;

3) сприяння ОСОБА_5 шляхом підкупу або обману голови Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області ОСОБА_7 до надання дозволу на розробку землевпорядної документації з поділу та її затвердження, шляхом передачі 28-30 ділянок земельних ділянок у власність підшуканим ними заздалегідь громадянам;

4) підшукання документів (копій паспортів та реєстраційних номерів облікових карток платників податків) осіб, від імені яких будуть подані заяви про приватизацію землі до Приморської сільської ради та документів, які можуть бути використані для тимчасового оформлення прав власності на земельні ділянки;

5) забезпечення подання документів та обман державних реєстраторів щодо правових підстав для набуття у приватну власність земельних ділянок державної власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення для не лісогосподарських потреб;

6) розподілення із ОСОБА_5 земельних ділянок, які залишаться не реалізованими на користь кінцевих набувачів або незаконно здобутих коштів від їх продажу.

Обставини вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України викладені прокурором письмово в клопотанні.

За вказаними фактами 22.03.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 за викликом 23.03.2023 для допиту не прибув, переховується від органів досудового розслідування, що підтверджується його неодноразовою неявкою до слідчого, покинув місце останнього проживання, звільнився з роботи з посади землевпорядника Вилківської міської ради та виїхав за кордон поза межами пунктів пропуску на кордоні України з іншими держави.

Відповідно до рапорту старшого оперуповноваженого УСР в Одеській області ДСР НП України отримано інформацію, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно перетнув державний кордон України та 17.07.2022 виїхав на територію Республіки Молдова через пункт пропуску «Гургулешти». У подальшому 22.07.2022 з території Республіки Молдова виїхав до Румунії через пункт пропуску «Кагул», у зв`язку в чим постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_5 12.12.2023 оголошено у міжнародний розшук.

На даний час є всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває за межами України, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а тому переховується на території Румунії.

Процесуальний керівник звертається з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 посилаючись на наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в ньому доводи та наявність ризиків і обґрунтованої підозри.

Захисник в судовому засіданні заперечував, щодо клопотання сторони обвинувачення у зв`яку з його необгрунтованістю. Просив відмовити у його задоволенні.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 22.03.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України та вручено керівнику КП «Добробут» у зоні обслуговування якого знаходиться будинок АДРЕСА_2 , для передачі громадянину ОСОБА_5 , який фактично проживає за вищевказаною адресою. Крім того, підозру 22.03.2023 року направлено поштовим зв`язком за останнім відомими місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку і права слідчого (прокурора) відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання в силу об`єктивних причин. В свою чергу, слідчим та прокурором було вчинено всі можливі, передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Таким чином, ОСОБА_5 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України вручено у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ч.1 та ч.2 ст.135 КПК України), а враховуючи те, що згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, за такого слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0000533 від 28.03.2023. Таким чином на даному етапі досудового розслідування надані стороною обвинувачення докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_5 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення наявності вини ОСОБА_5 , відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими відповідно до ст.87 КПК України, не досліджуючи всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, на даній стадії кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: висновками почеркознавчих експертиз, згідно з якими підписи у наданих на дослідження оригіналах 28 розпоряджень, які складені від імені голови Кілійської РДА ОСОБА_9 виконані самим ОСОБА_9 ; висновками земельно-технічних та оціночно-земельних експертиз щодо 28 земельних ділянок, які є предметом даних кримінальних правопорушень, якими підтверджено, що вони розташовані на території землекористування ДП «Ізмаїльське лісове господарство» розташовані у 14-му виділі 1-го кварталу Вилківського лісництва державного підприємства «Ізмаїльське лісове господарство», а також встановлено ринкову вартість земельних ділянок на момент незаконного вибуття з власності Українського народу у приватну; протоколом огляду земельної ділянки в межах квадратів № 1 № 40 ДП «Ізмаїльський лісгосп»; протоколами оглядів мобільних телефонів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які містять зафіксовані відомості про обставини листування між усіма учасниками організованої групи з приводу оборудок із 28 земельними ділянками, а також оглядом робочого комп`ютеру ОСОБА_5 , де у месенджері «Вайбер» містяться текстові повідомлення щодо обставин виконання ОСОБА_10 незаконних дій, а також інші відомості про вказані земельні ділянки; повідомленням про підозру ОСОБА_5 та іншими доказами, які в сукупності підтверджують обставини кримінального правопорушення та відповідають критерію належності та допустимості.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України, розгляд клопотання у відсутності підозрюваного можливе лише у випадку, коли буде доведено, що підозрюваний оголошений в міжнародний розшук.

Згідно з роз`ясненням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ відповідно до статті 84 Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2011-RES-07, публікацію циркулярного розшукового повідомлення про міжнародний розшук особи з метою її арешту та подальшої екстрадиції має бути погоджено з центральним органом щодо видачі (екстрадиції) та Генеральному секретаріату Інтерполу мають бути надані чіткі та прямі гарантії, що тимчасовий арешт і видачу (екстрадицію) особи буде запитано у випадку її арешту (затримання) на території країн-членів МОКП-Інтерпол у порядку передбаченому чинним законодавством.

На дев`яносто дев`ятій сесії (27.02-03.03.2017) Комісією з контролю файлів Інтерполу ухвало рішення, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт у розумінні ст.83.2 Правил Організації.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.575 КПК України визначено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали суду про тримання особи під вартою.

12.12.2023 року слідчим СУ ГУНП в Одеській області винесено постанову про оголошення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у міжнародний розшук.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненнікримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України та на теперішній час його місце знаходження невідоме, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 вважаю, що ці обставини свідчать про можливість з боку останнього переховуватися від органів досудового розслідування.

В зв`язку з викладеним, вважаю ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, доведеним.

Крім того, враховуючи тяжкість інкримінованих підозрюваному ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та їх суспільно-небезпечний характер, а також кількість інкримінованих останньому епізодів злочинної діяльності, слідчий суддя вважає, що в рамках даного кримінального провадження наявний також ризик можливого впливу на свідків, у тому числі ОСОБА_10 , який тривалий час був підлеглим ОСОБА_5 та мав на нього вплив навіть після звільнення з попереднього місця роботи та іншого підозрюваного

(обвинуваченого) ОСОБА_9 .

В зв`язку з викладеним, вважаю ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, доведеним.

Враховуючи наведені правові норми та в результаті дослідження матеріалів провадження за клопотанням прокурора, зважаючи на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, та наявність відповідно оформленої постанови слідчого про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, слідчий суддя вважає доведеним факт оголошення підозрюваного ОСОБА_5 в міжнародний розшук, що в сукупності з наявними ризиками, передбаченими п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, являється підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

При цьому слідчий суддя враховує, виходячи із досліджених матеріалів, що вік та стан здоров`я підозрюваного не виключають можливості його тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, слідчим суддею не встановлено.

Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз.6 ч.4 ст.183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000533 від 28.03.2023 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

За відсутності підозрюваного обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Після затримання ОСОБА_5 і не пізніше, як через 48 годин з часу його доставки до місяця кримінального провадження доставити ОСОБА_5 до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1