УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , власника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене з заступником керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР № 0000697 від 26.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

Як вбачається з клопотання, в ході досудового розслідування, 06.12.2023 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон «Realme 9і», модель RMX 3491, з ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім-карткою НОМЕР_2 , які запаковано у сейф-пакет № В2009268; ноутбук Asus, модель G7316, з серійним номером KANRCVО5X77443H та

зарядний пристрій до нього, які запаковано у сейф-пакет

білого кольору № 1 з підписами учасників. Вказані речі визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на зазначене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні слідчий наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в клопотанні доводи.

Представник власника майна заперечував на задоволенні клопотання, посилаючись на те, що слідчим були оглянуті ноутбук та телефон, які потрібні ОСОБА_5 для виконання бойових завдань, крім того, у зазначеного майна відсутні ознаки речових доказів. Власник погодився з думкою зазисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги необхідність забезпечення виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування, на наступні речі та предмети:

- мобільний телефон «Realme 9і», модель RMX 3491, з ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім-карткою НОМЕР_2 , які запаковано у сейф-пакет № В2009268;

- ноутбук Asus, модель G7316, з серійним номером KANRCVО5X77443H та

зарядний пристрій до нього, які запаковано у сейф-пакет

білого кольору № 1 з підписами учасників;.

Виконання ухвали покласти на слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1