ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/594/23 Справа № 212/2164/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

обвинуваченої: ОСОБА_9

розглянувши у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0001970 від 05.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Встановила:

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, яка не заміжня, офіційно не працює, раніше не судимої,зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на один рік із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, вирішено цивільний позов, питання про арештоване майно та речові докази.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 , 05 листопада 2019 року приблизно о 16.00 годині, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по проїзній частині мкр. 5-й Зарічний з боку кафе «Босфор» в напрямок Об`їзної дороги в Покровському районі міста Кривого Рогу. Для водія ОСОБА_9 , по ходу її руху встановлений дорожній знак 2.1 ПДР України, на вимогу якого остання зупинилась перед вул. Електрозаводська та надавала перевагу у русі транспортним засобам які рухались по вказаній проїзній частині в обидва боки.

В цей же час, попереду автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині вул. Електрозаводська зі сторони вул. Шурупова в напрямок вул. Коломойцевська, рухався технічно справний мотоцикл «Yamaxa YZF-R1» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Для водія ОСОБА_7 , по ходу його руху встановлений дорожній знак 2.3 ПДР України.

Перед початком руху автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , на не регульованому світлофором перехресті не рівнозначних доріг не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, почала проїзд вищезазначеного перехрестя, та не надала перевагу у русі водію мотоциклу ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги п.п. 1.5, 2.3 б, д, 10.1, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання ДТП, обвинувачена ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустила зіткнення з мотоциклом «Yamaxa YZF-R1» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 був травмований та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, переломів 6.7,8,9 ребер ліворуч з зміщенням уламків, закритої травми черевної порожнини, розриву селезінки (1500 мл. крові в черевній порожнині), закритого перелому лівої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, закритого перелому правої променевої кістки з зміщенням уламків, забійної рани шиї, правої гомілки, стопи, які згідно висновку експерта № 286 від 27.02.2020 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Між порушенням обвинуваченою ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. п. 10.1. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 встановлений прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 реальну міру покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України, крім того повністю задовольнити позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог вказує, що незадоволення позову в повному обсязі є незаконною та порушує реалізацію права потерпілого на повне відшкодування шкоди завданої ОСОБА_9 . Вказує, що в цивільному позові доведено наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП протиправними діями ОСОБА_9 , зокрема спричинення ОСОБА_7 майнової шкоди, каліцтва на все життя, душевних страждань та принижень, оскільки потерпілий з 2020 року доводить підстави, якими з ОСОБА_9 повинно бути стягнуто моральну шкоду, хоча такі підстави є наявними та очевидними. Звертає увагу, що ОСОБА_7 отримав значні тяжкі тілесні ушкодження, нестерпний біль, який згодом набув періодичності, щоденні медичні процедури, побічні дії від лікарських засобів, безсоння, депресивний стан, відчуття страху, неможливість самостійного догляду за собою, тривала реабілітація, втрата працездатності, отримання 3 групи інвалідності.

Також зауважує, що звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком, не відповідає характеру вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, так судом не враховано, що кримінальним правопорушенням спричинені тяжкі наслідки, потерпілим отримано групу інвалідності, перебування потерпілого тривалий час на реабілітації, стаціонарному та оперативному лікуванні, емоційний розлад, стрес, відірваність від соціального життя. Звертає увагу, що ОСОБА_9 ухиляється від відшкодування шкоди в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову, шляхом зменшення суми відшкодування матеріальної шкоди яка підлягає стягненню. На обґрунтування своїх вимог вказує, що експертизою встановлена обопільна вина водіїв у вчиненні ДТП, як ОСОБА_7 так і ОСОБА_9 , а тому відшкодування шкоди повинно здійснюватись у відповідній частці, а саме у розмірі 50 % від загального розміру відшкодування.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

В апеляційних скаргах, фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_9 не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги представник потерпілого вказує про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Із таким твердження не погоджується колегія суддів.

Суд першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості вчинено нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за формою вини вчинений злочин є необережним, особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не заміжня, на утриманні малолітніх дітей не має, інвалідом не являється.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнав визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді Покровського районного відділу філії «Центр пробації» у Дніпропетровській області, встановлено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для його є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіряючи доцільність призначеного покарання, колегія суддів виходить з конкретних обставин кримінального провадження, враховує необережну форму вини, щире каяття ОСОБА_9 , поведінку обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення, відшкодування значної суми шкоди, настання тяжких наслідків для потерпілого, які виразились у отриманні 3 групи інвалідності, крім того колегія суддів враховує також наявність в діях потерпілого ОСОБА_7 порушення правил ПДР.

Колегія суддів звертає увагу, що вимоги потерпілого про необхідність призначення реальної мірі покарання ОСОБА_9 , ґрунтуються в своїй основі на незадоволенні розміром стягнутих судом першої інстанції сум моральної шкоди з ОСОБА_9 .

Отже, судом першої інстанції при призначенні міри покарання враховані всі обставини викладені в апеляційній скарзі представника потерпілого, зокрема той факт, що потерпілим отримано групу інвалідності, перебування потерпілого тривалий час на реабілітації, стаціонарному та оперативному лікуванні, емоційний розлад, стрес, відірваність від соціального життя, будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо особи обвинуваченої, при розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано.

Враховуючи наведене та вимоги ст. ст. 65, 66 КК України, колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції про призначення міри покарання, а саме звільнення ОСОБА_9 від відбування основного виду покарання з випробуванням, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, буде сприяти якнайшвидшому відшкодуванню спричиненої шкоди потерпілій, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченої в наслідок м`якості, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Разом з цим, твердження представника потерпілого про неспіврозмірне відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає слушними.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначені розміру моральної шкоди судом враховано ступень тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, встановлену ІІІ групу інвалідності, характер та обсяг його фізичних і душевних страждань, характер немайнових втрат та їх тривалість.

Також судом першої інстанції враховано, що відповідно до висновку експерта, в діях самого потерпілого ОСОБА_7 встановлено порушення вимог п. 12.3, п. 12.4, п.12.9 ПДР України. Однак вказані обставини на думку колегії суддів впливають на вид та розмір призначення покарання обвинуваченій та жодним чином не знижують наслідків, які настали для потерпілого ОСОБА_7 та відповідно справедливості та співмірності спричиненої морльної шкоди останньому.

Визначений розмір моральної шкоди судом першої інстанції, в розмірі 40184 грн., не зовсім повністю відповідає обсягу фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 , у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані обставини кримінального правопорушення та завдана шкода потерпілому ОСОБА_7 внаслідок спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, зокрема нестерпний біль, який згодом набув періодичності, щоденні медичні процедури, побічні дії від лікарських засобів, безсоння депресивний стан, відчуття страху, неможливість самостійного догляду за собою, тривала реабілітація, втрата працездатності, отримання ІІІ групи інвалідності.

Отже, дотримуючись вимог ст.ст. 23, 1167, 1168, 1188 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 моральну шкоду на користь потерпілого ОСОБА_7 в більшому розмірі ніж стягнуто судом першої інстанції. Враховуючи, що обвинувачена добровільно виплатила потерпілому частину моральної шкоди в розмірі 109 816 грн., колегія суддів вважає обґрунтованим стягнути з останньої 190 000 гривень, саме такий розмір моральної шкоди буде відповідати характеру вчиненого кримінального правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілого, ступеню вини обвинуваченої, яка своїми діями завдала потерпілому моральну шкоду, а також принципам справедливості, достатності і розумності.

Крім того, доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 та обставин, які визнані судом доведеними, не встановлена вина ОСОБА_7 в настанні ДТП.

Про не встановлення вини ОСОБА_7 свідчать обставини, які визнані судом доведеними та яких вбачається, що провина у настанні ДТП лежить саме на ОСОБА_9 .

Висновок експерта на який посилається представник цивільного відповідача, не може бути підставою для зменшення сум стягнення на користь потерпілого ОСОБА_7 , оскільки вироком суду винуватість у вчинені ДТП в повному обсязі встановлена за обвинуваченою ОСОБА_9 , а тому колегія суддів не вбачає підстав для стягнення матеріальної шкоди з обох учасників ДТП.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, апеляційна скарга представника цивільного відповідача підлягаю залишенню без задоволення, апеляційна скарга представника потерпілого слід задовольнити частково, вирок суду в частині стягнення моральноїшкоди, підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404,405,407, 408, 418,419 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_9 , змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 190 000 (сто дев`яносто тисяч) гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді