ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/91/24 Справа № 711/1907/23 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 3.05.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000721 від 2.03.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Іркліїв Чорнобаївського р-ну Чер-

каської обл., громадянин України, українець, неод-

ружений, раніше судимий:

- 15.10.2004 р. Придніпровським райсудом м. Чер-

каси за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років по-

збавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 16.01.2006 р. Придніпровським райсудом м. Чер-

каси за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 3

місяців позбавлення волі;

- 9.12.2011 р. Придніпровським райсудом м. Черка-

си за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, 75 КК України

до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3

роки;

- 15.08.2013 р. Придніпровським райсудом м. Чер-

каси за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років

позбавлення волі, звільнений 8.10.2015 р. умовно

достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 27

днів;

- 30.05.2017 р. Соснівським райсудом м. Черкаси за

ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбав-

лення волі, звільнений 30.07.2019 р. умовно-дост-

роково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 19 днів,

має на утриманні трьох дітей:

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працює, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання.

Цивільний позов не заявлений.

Питання про судові витрати та речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_12 , стосовно якого апеляційні скарги не подано та вирок не оскаржується, а тому законність вироку суду щодо нього апеляційним судом не перевірялася.

Вироком суду встановлено, що 27.02.2023 р. вночі ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_12 через паркан незаконно проникли до домоволодіння за адресом: АДРЕСА_2 , після чого знаходячись на території вказаного домоволодіння, в умовах воєнного стану, який запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений Указами Президента України до 20.05.2023 р., шляхом пошкодження вікна незаконно проникли до житла, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно викрали чуже майно, а саме телевізор Ergo моделі 50DU5502, вартість якого, згідно висновку експерта № СЕ-19/124- 23/2780-ТВ від 14.03.2023 р. становить 13919,93 грн., кухонний комбайн Saturn Food processor моделі ST-FP0068, вартість якого, згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/2780-ТВ від 14.03.2023 становить 2957,97 грн. та пилосос марки CYCLONE Alesi Vacuum cleaner моделі VC-C1411, вартість якого, згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/2782-ТВ від 23.03.2023 встановити не видалось можливим, що належать потерпілій ОСОБА_13 та в подальшому викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 16877,90 грн.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначення обвинуваченому покарання, застосувати до нього вимоги ст. ст. 75 та 76 КК України, звільнити його від відбування покарання з призначенням іспитового строку. В решті просив вказаний вирок залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що висновок суду першої інстанції в частині визначення виду і розміру призначеного ОСОБА_8 покарання, не повністю відповідає принципам індивідуалізації та справедливості. На його переконання, існує можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, застосувавши вимоги ст. ст. 75 та 76 КК України і призначивши іспитовий строк. Така зміна покарання за своїм розміром та видом є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд не врахував всіх обставин справи, а саме: допомога слідству з боку обвинуваченого, позитивні характеристики від сусідів за місцем проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також - колишнього працедавця ОСОБА_16 , які додані до апеляції, він має постійне місце проживання, тяжке матеріальне становище та найголовніше - це те, що ОСОБА_8 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тому суд першої інстанції, при призначенні покарання безпідставно не взяв до уваги матеріали, які характеризують його з позитивної сторони, а саме: він є багатодітним батьком, діти на даний момент перебувають на його утриманні та потребують підтримки; повністю відшкодував потерпілій матеріальну шкоду шляхом повернення викраденого майна, потерпіла цивільний позов не заявляла та на призначенні суворого покарання не наполягала; позитивно характеризується за місцем проживання.

Таким чином, ОСОБА_8 , хоча і являється особою раніше судимою, враховуючи надані позитивні характеристики і те, що він, по суті, являється багатодітним батьком, просить призначити покарання із застосуванням вимог ст. ст. 75 та 76 КК України та встановленням іспитового строку з покладенням певних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити із вказаних у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала вирок місцевого суд законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, відповідно до змісту вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину. З огляду на це, кримінальне провадження було розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, окрім того захисник в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст. ст. 75 та 76 КК України, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання обвинуваченому суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на час розгляду справи місцевим судом не працював, не одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вину визнав, щиро розкаявся, раніше неодноразово судимий, врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, і з урахуванням всіх цих даних, на переконання апеляційного суду, обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Так, у судовому засіданні місцевого суду обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з цього приводу, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Згідно усталеної судової практики, активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання. Тобто, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є альтернативними, незалежними та можуть існувати виокремлено одна від одної.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обвинувачений повідомив усі суттєві обставини щодо вчинення ним крадіжки.

Відтак апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано в якості пом`якшуючих вину ОСОБА_8 обставини щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає вірним висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 691 КК України.

Доводи апеляції захисника про наявність підстав для зміни вироку та застосування вимог ст. ст. 75 та 76 КК України не відповідають принципам індивідуалізації і справедливості покарання та про існування можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а тому задоволенню не підлягають, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, до нього застосовувалися вимоги ст. ст. 75 та 76 КК України, проте він вчиняв нові злочини під час іспитового строку, що безумовно свідчить про те, що він не зробив належних висновків, продовжив злочинну діяльність та вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарань, які призначались за попередніми вироками, тому й підстав для застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції не вбачав, як не вбачає її і суд апеляційної інстанції.

Доводи захисника про те, що суд не врахував всіх обставин справи, а саме: допомогу слідству з боку обвинуваченого, позитивні характеристики від сусідів за місцем проживання, а від також колишнього працедавця ОСОБА_16 , постійне місце проживання та тяжке матеріальне становище до задоволення не підлягають, оскільки всі ці обставини суд першої інстанції навів у вироку та належним чином їх врахував.

Що стосується доводів захисника про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що обвинувачений повністю відшкодував потерпілій вартість викраденого майна, то це не відповідає матеріалам справи, тому що все викрадене майно було вилучено у ОСОБА_8 та іншої особи працівниками поліції, а тому у обвинуваченого не було необхідності вчиняти якісь дії спрямовані на відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, яка не заявляла цивільного позову. Ці обставини під час апеляційного розгляду підтвердив і обвинувачений.

Доводи апеляції захисника про те, що він, по суті, являється багатодітним батьком, не підтверджені матеріалами справи, тому що, як було встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, двоє дітей обвинуваченого проживають з його колишньою дружиною, а ще інша дитина проживає в іншій родині, тобто вони не перебувають на його утриманні.

У даному кримінальному провадженню, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд погоджується з вироком місцевого суду з приводу призначеного покарання, вважаючи, що саме такий вид покарання і на такий строк буде достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, апеляційний суд не вбачає законних та обґрунтованих підстав для пом`якшення призначеного покарання, як про це просить апелянт.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчинення нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального чи кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, оскільки захисником в апеляційній скарзі та обвинуваченим ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду не наведено переконливих даних, які б давали підстави для призначення йому більш м`якого покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 3.05.2023 р. стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий Судді