У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні 0000343, відомості про яке 13.11.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали означеного клопотання.

Внесене клопотання обґрунтоване таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.11.2023 року близько 19.50 год., водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки BMW моделі ХЗ реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі М 06, сполученням Київ - Чоп, в напрямку м. Львів, на відстані 724 км + 400м, проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася внаслідок чого на неосвітленій ділянці дороги допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив дорогу в невстановленому місці

Внаслідок дорожньо транспорної пригоди пішохід ОСОБА_5 , від отриманих травм загинув на місці. Водій автомобіля марки BMW освідчений- тверезий.

12.11.2023 року у період часу з 22.00 годин по 23.50 годин слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НГІ в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_6 було проведено огляд місця дорожньо- транспортної пригоди на автодорозі м-06 сполученням «Київ - Чоп » на відстані 400 метрів від кілометрового знаку 724 в ході якого виявлено та вилучено

- легковий автомобіль BMW моделі Х-3, чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , мешк. АДРЕСА_2 ;

- одну пару черевиків, чорно - червоного кольору, які поміщено до спец, пакету НПУ СУ під № ВУМ 4009139, який опечатаний.

Як стверджується у клопотанні, перелічені предмети є тимчасово вилученим майном і предметом кримінального правопорушення, а тому мають значення речових доказів.

Крім того, вилучений в ході проведення огляду місця ДТП транспортний засіб є знаряддям кримінального правопорушення, на якому збереглися сліди злочину.

Фіксація слідової інформації внаслідок наїзду, проведення експертних досліджень є неможливими без вилученого транспортного засобу та взуття, тому з метою унеможливити розпоряджатися власників вказаним майном, його ремонту, знищення до проведення необхідних експертиз на тимчасово вилучене майно слід накласти арешт.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, від прокурора надійшло клопотання про розгляд заяви про накладення арешту за його відсутності. У зв`язку із скороченими термінами розгляду даної категорії клопотань та відсутністю перешкод розгляду клопотання у відсутності власника, слідчий суддя розглядає таке у відсутності сторін.

Вирішуючи подане клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя виходив з такого.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абзац перший частини 3 статті 170 КПК України).

Таким чином, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів допускається без повідомлення певній особі про підозру та може накладатися на майно будь-якої фізичної.

Згідно з частиною 1 статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За правилами частини 2 цитованої норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На переконання слідчого судді, клопотання наведеним вимогам процесуального закону відповідає.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що перелік обставин, персоніфікованих статтею 91 КПК України, підлягає встановленню в межах досудового розслідування безвідносно до обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, що забезпечує дотримання принципу законності, передбаченого ст.9 КПК України та який покладає на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставини кримінального провадження.

За правилами ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчий суддя зауважує, що до локального предмета доказування при арешті майна з метою збереження речових доказів відносяться: наявність достатніх даних, що вказують на можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна (фактична підстава); внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; відповідність майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, а саме: майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, являє собою гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; належність майна будь-якій фізичній або юридичній особі; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (умови арешту майна).

Слід вказати на те, що родовим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є відносини щодо безпеки руху та правил експлуатації транспорту.

На переконання слідчого судді, не викликає сумнівів той факт, що розслідування злочинів проти безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту відрізняється від інших кримінальних проваджень, зокрема, спектром різноманітних судових експертиз і їх значимістю в доказуванні.

Доцільно звернути увагу на те, що дослідження фактичних обставин означеного роду кримінальних правопорушень передбачає здійснення аналізу механізму дорожньо-транспортної пригоди (ДТП). Це пояснюється специфічною особливістю відповідних кримінальних правопорушень, яка проявляється у тому що їх об`єктивна сторона полягає в порушенні певних правил; які мають своїм наслідком ДТП із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості або більш тяжких наслідків. Ключовою обставиною у доказуванні виступає причинно-наслідковий зв`язок між порушенням названих правил певним суб`єктом і настанням ДТП.

Тому визначення механізму ДТП виступає ключем для встановлення багатьох обставини, що мають кримінально-правове значення.

При цьому слідчий суддя встановив, що під час досудового розслідування було проведено огляд місця події, під час якого вилучений автомобіль, який потрапив у ДТП, і відповідно зберіг на собі сліди кримінального правопорушення.

Таким чином, вказаний у клопотанні слідчого автомобіль, очевидно, може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що він зберіг на собі сліди злочину. Тобто необхідність накладення арешту обумовлена характером вчиненого правопорушення.

За таких обставин викладені у клопотанні прокурора доводи надають достатні підстави для висновку про можливість використання вилученого транспортного засобу як речового доказу.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріалами клопотання підтверджується факт здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, тоді як вказане у клопотанні майно (вилучений автомобіль) має значення для досудового розслідування та є доказом у кримінальному провадженні.

Із урахуванням наведеного слідчий суддя констатує, що тимчасово вилучений транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Накладення арешту є необхідним для збереження речового доказу, відтак задоволення клопотання призведе до досягнення мети арешту.

За обставин цього клопотання стороною обвинувачення на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Вказане обумовлює висновок про те, що при задоволенні цього клопотання може бути досягнуте завдання арешту майна.

Крім того, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, що свідчить про пропорційність заходу забезпечення кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене у сукупності, слідчий суддя доходить до висновку про необхідність задоволення внесеного клопотання у частині накладення арешту на вилучений автомобіль.

Між тим, слідчий суддя зауважує про те, що стороною обвинувачення належним чином не обґрунтовано значимість виявленого взуття для цього кримінального провадження, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для накладення арешту.

Підсумовуючи викладене у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись статтями 22, 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні 0000343, відомості про яке 13.11.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб, а саме - легковий автомобіль BMW моделі Х-3, чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , мешк. АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти клопотання відмовити повністю.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1