cправа №947/1817/24
провадження №1-кс/947/736/24
У Х В А Л А

18 січня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

за участю: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.. В обґрунтування якої зокрема зазначив, що 19.12.2023 Одеський апеляційний суд ухвалив рішення щодо зобов`язання слідчого другого слідчого відділу ДБР Миколаїва (з розташуванням у м.Одеса) внести відомості про кримінальний злочин, скоєний у відношенні нього, ОСОБА_3 та передбачений ст.146 ККУ до ЄРДР, розпочати досудове розслідування та протягом доби повідомити заявника.

10.01.2024 року в телефонному режимі, працівник канцелярії ДБР у м.Миколаєві провідний спеціаліст відділу документального забезпечення ОСОБА_4 , йому було повідомлено про відсутність у канцелярії ДБР у м.Миколаїві будь-яких даних щодо реєстрації заяви про злочин слідчим ДБР за вказаною ухвалою суду.

Вважав, що за вказаними обставинами, вбачається у діях слідчого ДБР ознаки кримінального злочину передбаченого ст.382 ККУ, а саме - невиконання рішення суду, він у той же день, 10.01.2024 р. о 12 год. 51 хв., за тел., подав заяву про скоєння слідчим ДБР кримінального злочину передбаченого ст.382 ККУ. Вказану заяву у нього прийняв оператор №204.

11.01.2024 року, після спливу 24-х годинного строку, не отримавши повідомлення про реєстрацію та внесенню його заяви про скоєння кримінального злочину слідчим ДБР до ЄРДР, він звернувся до ДБР м.Миколаїва за номером телефону НОМЕР_1 , та оператор №201, йому повідомила про відсутність даних щодо реєстрації та внесення до ЄРДР його заяви про скоєння кримінального злочину.

Посилаючись на викладене, просив слідчого суддю: зобов`язати слідчого другого слідчого відділу ДБР у м.Миколаїві (з розташуванням у м.Одеса) внести відомості по заяві ОСОБА_3 про скоєння злочину слідчим ДБР за ст.382 КК України до ЄРДР, розпочати досудове розслідування та протягом 24 годин з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

В судовому засіданні заявник підтримав подану скаргу та просив її задовольнити.

2. Заперечення за скаргою та позиція слідчого.

Слідчий або інша уповноважена особа Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, в судове засідання не з`явилися, про причини свого неприбуття слідчого суддю не повідомили. Листом від 12.01.2024 року, керівник Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м.Миколаєві повідомив, що станом на 10 год. 25 хв. 12.01.2024 ухвала Одеського апеляційного суду щодо внесення відомостей до ЄРДР за скаргою ОСОБА_3 не надходила.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

3. Висновки слідчого судді.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч.5 п.4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що 10.01.2024 року, ОСОБА_3 зателефонував на лінію ТУ ДБР у м.Миколаєві та повідомив, що «хоче зробити повідомлення про скоєння кримінального злочину працівником ДБР, а саме: 19.12.2023 року Одеській апеляційний суд постановив свою ухвалу згідно якої слідчий повинен був внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Ухвала була проголошена у той же самий час і набула чинності. Тобто до сьогоднішнього дня, відомості про внесення в ЄРДР слідчим не надходили. Слідчий, який був повинен присутній там, це Борисова. Тобто за 20 днів внесень не було, це невиконання рішення суду, це кримінальний злочин». (аудіозапис розмови заявника).

На думку заявника, таким чином слідчим ТУ ДБР у м.Миколаєві вчинено кримінальне правопорушення передбачене ст.382 КК України, але відомості до ЄРДР за цією заявою, внесені не були.

Слідчий суддя наголошує, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, згідно до ст.382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Об`єктом злочину, передбаченого ст.382 КК України, є порядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень.

З об`єктивної сторони невиконання судового рішення може характеризуватися: 1) невиконанням службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили; 2) перешкоджанням службовою особою виконанню вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили (ч.1 ст.382); 3) невиконанням службовою особою рішення Європейського суду з прав людини (ч.3 ст.382).

Невиконання судового рішення полягає у невжитті службовою особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення (наприклад, керівник підприємства відверто ігнорує рішення суду про заміну споживачеві придбаного ним неякісного товару на аналогічний товар належної якості). Ухилення та сама відмова, яка має завуальований характер: службова особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію службової особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації. Така протидія може виражатися у прямій забороні своїм підлеглим виконувати вимоги державних виконавців державної виконавчої служби, погрозі застосувати до певних осіб, у тому числі і службових, насильства, спробі підкупити чи обманути їх з метою недопущення виконання судового рішення.

Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає у незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

На переконання слідчого судді, у повідомленні ОСОБА_3 факти за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України, оскільки ця заява не містить об`єктивних відомостей, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема, що мало місце саме умисне невиконання судового рішення, в тому й числі особою, якій було відомо про існування цього судового рішення і яка, маючи реальну можливість виконати це рішення, саме умисно його не виконує.

Тобто з повідомлення ОСОБА_3 є незрозумілим, хто та коли з працівників ТУ ДБР у м.Миколаєві отримав або мав би отримати ухвалу Одеського апеляційного суду від 19.12.2023 року та виконати її, і по якій саме справі.

Окрім того, керівником Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м.Миколаєві було повідомлено, що станом на 10 год. 25 хв. 12.01.2024 ухвала Одеського апеляційного суду щодо внесення відомостей до ЄРДР за скаргою ОСОБА_3 не надходила.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що такі обставини не дають підстав стверджувати про наявність у діях працівників ТУ ДБР у м.Миколаєві станом на 10.01.2024 року (дата звернення ОСОБА_3 із повідомленням про кримінальне правопорушення) ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Вказані висновки суду абсолютно точно узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, відповідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документа. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Вищенаведені висновки слідчого судді, повність узгоджуються з позицією Одеського апеляційного суду, яка була викладена в ухвалі від 19.10.2023 року по справі №947/31401/23 (провадження першої інстанції №1-кс/947/12677/23, провадження апеляційної інстанції №11-сс/813/1722/23).

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга заявника є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1