ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада2023 року

м. Київ

справа № 382/60/20

провадження № 51-2985км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000189 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сотниківка Яготинського району Київської області, проживаючого та зареєстрованого у

АДРЕСА_1 , в силу вимог ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ст. 348 КК України.

Історія справи та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

22 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та виправдано, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

До того ж цим же вироком ОСОБА_7 засуджено за: ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ст. 348, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, хуліганства із застосуванням вогнепальної зброї та замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.

Так, у 2007 році у невстановлені час та місці ОСОБА_7 без передбаченого законом дозволу придбав у невстановлених осіб вогнепальну нарізну зброю та боєприпаси (набої) до неї, а саме: гвинтівку, карабін, револьвер,

пістолет-кулемет, 29 патронів, які відносяться до бойових припасів і зберігав їх на території власного домоволодіння АДРЕСА_1 до їх виявлення та вилучення в ході відповідних обшуків проведених уповноваженими на те особами.

Також у невстановлені час та місці ОСОБА_7 без передбаченого законом дозволу придбав у невстановленої особи бойові припаси, які зберігав у салоні належного йому автомобіля "Opel Vivaro" д/н НОМЕР_1 за вказаним місцем свого проживання, які працівники поліції виявили у кишені водійських дверей та в подальшому вилучили коробчастий магазин, споряджений 30 проміжними патронами, які придатні до стрільби і являються бойовими припасами.

Крім того, 11 грудня 2019 року приблизно о 13:59 ОСОБА_8 підійшла до двору ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , щоб попросити його звільнити проїзд, перекритий автомобілем "Ssang Yong Rexton" д/н НОМЕР_2 . Проте ОСОБА_7 , який вибіг з власного подвір`я на вулицю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яке виразилось у зневажливому ставленні до громадської моралі, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, діючи умисно в присутності інших осіб, почав безпричинно ображати сусідку ОСОБА_8 , висловлюючись нецензурною лайкою, при цьому здійснив постріл у повітря з гладкоствольної мисливської рушниці. Після цього ОСОБА_7 прикладом рушниці завдав ОСОБА_8 два удари в потилицю та ліву скроню, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Разом з цим, 11 грудня 2019 року о 08:00 старший лейтенант поліції

ОСОБА_9 , який призначений на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 і старший сержант поліції ОСОБА_10 , який призначений на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 заступили на добове чергування та приступили до здійснення своїх функціональних обов`язків. В ході патрулювання на території обслуговування на службовому автомобілі "Renault Duster" з реєстраційним номером НОМЕР_3 на синьому фоні, розпізнавальними знаками Національної поліції та проблисковими маячками, працівники поліції ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які перебували у форменому одязі та відповідно до ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію" здійснювали свої функціональні обов`язки, о 13:48 отримали по лінії "102" повідомлення від ОСОБА_8 про порушення правил дорожнього руху на вул. Лесі Українки в

м. Яготині Київської області, а саме, що неправильно припаркований автомобіль заважає проїзду. Прибувши на місце о 14:02, працівники поліції встановили, що по центру вулиці навпроти будинку № 33 стоїть автомобіль "Ssang Yong Rexton" д/н НОМЕР_2 чорного кольору, який перегороджує рух. З метою встановлення обставин правопорушення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вийшли з службового автомобіля і направилися до місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час

ОСОБА_7 вийшов на вулицю та, діючи умисно, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний характер, на ґрунті неприязного відношення та зневажливого ставлення до працівників правоохоронних органів, з метою позбавлення життя, здійснив приблизно сім пострілів з гладкоствольної мисливської рушниці в салон та кузов службового автомобіля "Renault Duster". Почувши постріли, ОСОБА_9 вийшов з двору заявниці та направився в сторону службового автомобіля. У цей час ОСОБА_7 , який перебував на території належного йому домоволодіння, діючи умисно, на ґрунті неприязного відношення та зневажливого ставлення до працівників правоохоронних органів, з метою позбавлення життя, здійснив один прицільний постріл з гладкоствольної мисливської рушниці в сторону ОСОБА_9 , який перебував у форменому одязі та здійснював свої функціональні обов`язки, чим вчинив замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, захисник подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, в порядку касаційного розгляду, має відповісти на доводи щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановлені ухвали апеляційним судом, які призвели до безпідставної кваліфікації дій засудженого за ст. 348 КК України.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Не оспорюючи висновків суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4

ст. 296 КК України та правову кваліфікацію його дій за вказаними нормами кримінального закону, а також призначеного покарання за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, захисник стверджує, що допущені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема статей 370, 419 КПК України, призвели до безпідставної кваліфікації дій засудженого за ст. 348 КК України.

Суть доводів касаційної скарги захисника зводиться до незгоди із кримінально правовою оцінкою вчинених ОСОБА_7 діянь, які були кваліфіковані за

ст. 348 КК України, зокрема захисник вважає, що апеляційний суд, у своєму рішенні, не навів належного обґрунтування на спростування доводів скарги про відсутність у його підзахисного умислу на вбивство працівника правоохоронного органу, оскільки засуджений стріляв вгору.

При цьому захисник зазначає, що обвинувачення побудоване на суперечливих показаннях потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні і як результат вина засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України не доведена «поза розумним сумнівом».

До того ж захисник вважає, що при формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, взагалі не зазначено конкретні причини, що не залежали від волі засудженого, з яких злочин не було закінчено.

На думку захисника, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, наявні докази у своїй сукупності належним чином не оцінив, не навів переконливих мотивів прийнятого рішення, дійшов необґрунтованого висновку про правильність кваліфікації дій засудженого за ст. 348 КК України.

На підтвердження зазначених доводів касаційної скарги захисник покликається на практику Верховного Суду, яку не було враховано, зокрема судом апеляційної інстанції при ухваленні свого рішення.

Також захисник вважає, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК України, не надав оцінки всім доводам поданої скарги, формально підійшов до розгляду апеляційної скарги сторони захисту та постановив рішення, що не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Разом із цим, захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції,переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, допустив порушення ст. 404 КПК України, оскількибезпідставно не задовольнив клопотання сторони захисту про повторний допит, зокрема потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , внаслідок чого не встановив дійсних обставин справи й необґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції, чим порушив принцип безпосередності дослідження доказів.

Позиції інших учасників судового провадження

Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу

захисника не подавалися.

У судовому засіданні захисник підтримав подану касаційну скаргу, а прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суду, та застосовані норми права

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.

При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі сторони захисту, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до вимог ст. 438 КПК України у касаційному порядку не підлягають.

При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника на підставах невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильної кримінально правової оцінки дій засудженого, зокрема за ст. 348 КК України, у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому.

Висновки судів попередніх інстанцій про кваліфікацію дій засудженого за: ч. 1

ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та доведеність його вини у вчиненні цих кримінальних правопорушень, а також призначене покарання за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень у касаційній скарзі не оскаржуються.

Про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при постановлені ухвали апеляційним судом, які могли призвести до безпідставної кваліфікації дій засудженого за ст. 348 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні умисних дій, які виразилися у замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, колегія суддів вважає правильним і таким, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи сторони захисту про відсутність у засудженого умислу на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також доводи про неправильну кримінально-правову оцінку дій ОСОБА_7 і як результат безпідставну кваліфікацію його дій за ст. 348 КК України належним чином перевірялися як судом першої інстанції, так і апеляційним судом та обґрунтовано визнані такими, що суперечать дослідженим під час судового провадження доказам і спростовуються ними.

Так, з матеріалів цього кримінального провадження слідує, що засуджений, у суді першої інстанції підтвердив, що 11 грудня 2019 року в обідній час біля свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на дорозі він побачив поліцейський автомобіль «Renault Duster». У зв`язку з давнім неприязним відношенням у цілому до працівників правоохоронних органів засуджений здійснив близько шести пострілів із гладкоствольної мисливської по кузову поліцейського автомобіля. Через деякий час з території власного домоволодіння побачив поліцейських, які наближалися до його будинку. Засуджений здійснив один постріл із гладкоствольної мисливської рушниці вгору. При цьому заперечив здійснення прицільного пострілу в бік поліцейського та наявність у нього умислу на позбавлення його життя. Вважає, що відстань була дуже великою до поліцейського і дріб не змогла б до нього долетіти. Також, з огляду на те, що він досвідчений мисливець, то при бажанні на відстані 30 м він влучив би безпосередньо у поліцейського з легкістю. На запитання суду про психічне ставлення до вчинених дій він пояснив, що «трохи похуліганив».

При цьому суд правильно поставив під сумнів твердження ОСОБА_7 в тій частині, що прицільний постріл у бік поліцейського він не здійснював, а здійснив один постріл вгору, і умислу на його вбивство не мав, зазначивши у вироку, що вони спростовуються, зокрема показаннями потерпілих у даному кримінальному провадженні, даними, які містяться у протоколах проведення слідчих експериментів за їх участю.

Так, із запису судового засідання суду першої інстанції від 07 вересня 2021 року, який зафіксований на технічному носії інформації, слідує, що потерпілий ОСОБА_9 під час його допиту, суду повідомив що працює поліцейським. Зазначив, що 11 грудня 2019 року він виконував свої службові обов`язки в екіпажі з поліцейським ОСОБА_10 . За викликом потерпілої ОСОБА_8 вони приїхали на службовому автомобілі «Renault Duster» за адресою м. Яготин,

вул. Лесі Українки, 30 та виявили автомобіль «Ssang Yong Rexton», який перешкоджав проїзду. Залишивши свій службовий автомобіль біля домоволодіння засудженого, вони пішли до місця проживання ОСОБА_8 . Під час відібрання від неї пояснень про її побиття засудженим ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 почув декілька пострілів зі сторони, де залишили службове авто. Про вказані обставини повідомили чергову частину та направились разом з поліцейським ОСОБА_10 до будинку засудженого. Потерпілий ОСОБА_9 йшов попереду, а ОСОБА_10 трохи позаду. Раптом їм на зустріч виїхав автомобіль «Ssang Yong Rexton», який стояв біля будинку засудженого та перешкоджав руху транспорту. З цього авто вийшов

ОСОБА_12 , який повідомив поліцейським, що їх службовий автомобіль розстріляв ОСОБА_7 . Після цього, потерпілий ОСОБА_9 та поліцейський ОСОБА_10 продовжили рух до домоволодіння засудженого та десь за 40 м помітили ОСОБА_7 з мисливською рушницею, який стояв на території свого домоволодіння біля паркану. Потерпілий ОСОБА_9 стверджує, що засуджений ОСОБА_7 направив рушницю на нього, після чого ОСОБА_9 дуже злякався та розвернувшись крикнув: «назад!», одразу пролунав постріл. Опісля викликали на допомогу наряд поліції. Також, Потерпілий ОСОБА_9 категорично заперечив постріл вгору, оскільки чітко пам`ятає положення рушниці та додатково пояснив, що після пострілу чув цокіт прольоту дробу приблизно однин метр від себе (т. 8).

Також потерпілий ОСОБА_10 , який у судовому засіданні суду першої інстанції від 07 вересня 2021 року суду дав аналогічні показання, як і потерпілий

ОСОБА_9 про події, які сталися 11 грудня 2019 року та додатково повідомив, що бачив ОСОБА_7 з мисливською рушницею, який стояв на території свого домоволодіння біля паркану та цілився в поліцейського ОСОБА_9 . Потерпілий ОСОБА_10 стверджує, що засуджений ОСОБА_7 направив рушницю прямо на поліцейського ОСОБА_9 та здійснив один постріл в його сторону (т. 8).

У свою чергу, апеляційний суд під час апеляційної процедури погодився із твердженнями захисника про те, що ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_10 , даючи показання суду, не повідомляли, зокрема те, що після здійснення засудженим пострілу дріб пролетів на рівні, де розташовані їх життєво важливі органи, при цьому цей суд не знайшов підстав сумніватися в правдивості показань зазначених потерпілих на підтвердження винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Водночас колегія суддів зауважує, що деякі неточності щодо викладення потерпілими розвитку подій, а саме не підтвердження факту того, що після здійснення засудженим пострілу дріб пролетів на рівні, де розташовані їх життєво важливі органи, зумовлені особистим сприйняттям кожним із учасників цих подій, значним проміжком часу, який сплинув з моменту скоєння кримінального правопорушення (приблизно двох років), а тому це не дає підстав для визнання показань вказаних осіб недостовірними.

Також слід зазначити, що допит вказаних осіб місцевим судом було проведено у відповідності до вимог КПК України, зокрема попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

Тому доводи касаційної скарги захисника про те, що обвинувачення побудоване на суперечливих показаннях потерпілих у даному кримінальному провадженні

є необґрунтованими.

До того ж відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Наявні між показаннями засудженого та потерпілих розбіжності щодо напрямку пострілу, оскільки потерпілі вказують, що відповідний постріл був спрямований у їхню сторону, а засуджений стверджує, що стріляв вгору, судом було усунуто шляхом дослідження протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілих.

Так, з даних протоколу слідчого експерименту від 28 лютого 2020 року та відеозаписом цієї слідчої дії слідує, що потерпілим ОСОБА_9 відтворено обставини події 11 грудня 2019 року, зокрема він показав місцезнаходження ОСОБА_7 з рушницею, положення та направлення зброї під час прицільного пострілу в його сторону (т. 3, а. п. 75-77).

Також відповідно до даних протоколу слідчого експерименту від 28 лютого

2020 року та відеозаписом до нього потерпілий ОСОБА_10 , який на місці вчинення кримінального правопорушення відтворив його події, які відбулися

11 грудня 2019 року, а саме місцезнаходження ОСОБА_7 з рушницею, положення та направлення зброї під час здійснення прицільного пострілу в його сторону та сторону ОСОБА_9 (т. 3, а. п. 78-80).

До того ж про характерний стук дробу по залізу в судовому засіданні також повідомляла потерпіла ОСОБА_8 , а під час слідчого експерименту потерпіла і свідок ОСОБА_13 вказали на те, що ОСОБА_7 цілився в сторону поліцейських, при цьому показали місце відскоку дробу після пострілу ОСОБА_7 в поліцейських (т. 3, а. п. 69-74, 81-83).

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, об`єктивно встановив, в яку сторону засуджений здійснив постріл, оскільки у випадку наявності неузгодженостей між показаннями засудженого та потерпілих необхідно досліджувати інші наявні у провадженні докази, задля того, аби підтвердити чи спростувати ті чи інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Разом з цим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що статтею 348 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вбивство або замах на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх діяльністю щодо охорони громадського порядку.

Стаття 348 КК України є спеціальною нормою щодо п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України (умисне вбивство особи чи її близького родича у зв`язку з виконанням цією особою службового або громадського обов`язку), а отже вбивство або замах на вбивство зазначених у диспозиції частини першої ст. 348 КК України осіб за наявності умов, передбачених цією статтею, повністю нею охоплюється.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 348 КК України полягає у посяганні на життя (умисне вбивство або замах на умисне вбивство) осіб, визначених диспозицією цієї статті працівника правоохоронного органу. При цьому форми і способи посягання на життя потерпілих для кваліфікації значення не мають.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується умисною формою вини. Винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу або інших осіб, визначених в диспозиції статті 348 КК України, передбачає настання смерті названих осіб внаслідок своїх дій і бажає або свідомо допускає їх настання.

Закінченим вказаний злочин вважається з моменту замаху на життя осіб, зазначених у статті 348 КК України, незалежно від настання будь-яких наслідків.

Замах на вбивство може бути визначений лише з прямим умислом.

Відповідно до ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

У цьому кримінальному провадженні засудженим були вчинені дії, які безпосередньо спрямовані на вчинення вбивства поліцейського, адже

ОСОБА_7 здійснив постріл з рушниці, тобто розпочав реалізацію наміру на вбивство працівника поліції (потерпілого ОСОБА_9 ).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що вчинення будь яких дій, що спрямовані на реалізацію наміру позбавлення життя іншої особи слід оцінювати як замах на вбивство. Залежно від успішності таких дій особи вони можуть становити закінчений або ж незакінчений замах на позбавлення життя (у разі, якщо умисел не було реалізовано).

Твердження засудженого у суді першої інстанції про те, що він є мисливцем, а, тому, при бажанні позбавити працівника поліції життя міг реалізувати цей намір, означає, що наявні у засудженого навики поводження зі зброєю, а саме мисливською гладкоствольною рушницею, які він реалізував шляхом її застосування свідчать, що засуджений усвідомлював, що здійснення прицільного пострілу в світлу пору доби з достатньою видимістю на відстані приблизно 40 м від потерпілих у межах селищної вулиці шириною приблизно 3 м, яка обмежена парканами та відповідними будівлями, що підтверджується показаннями потерпілих та даними проведених відповідних слідчих експериментів, створює небезпеку життю працівника правоохоронного органу, що може призвести до наслідку у вигляді його смерті.

Той факт, що наслідки у вигляді смерті поліцейського не настали, зумовлений лише тим, що співробітник поліції побачивши мисливську гладкоствольну рушницю, яка була націлена засудженим в його сторону, розвернувся до осіб, які стояли позаду нього з метою порятунку їх життя, після чого одразу ж пролунав постріл і він чув звук прольоту дробу приблизно один метр від нього, свідчить про те, що засуджений вчинив всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, але смерть поліцейського не настала з причин, які незалежали від волі засудженого, тобто ОСОБА_7 вчинив замах на вбивство працівника правоохоронного органу в зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджуюся із висновком апеляційного суду, викладеним у своєму рішенні про те, що обставини вчиненого, знаряддя злочину, застосування якого зазвичай призводить до смертельних наслідків, вказують на те, що засуджений діяв з прямим умислом, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті поліцейського, розумів та бажав їх настання, що у випадку відсутності швидкої реакції поліцейського на націлену в його бік зброю, такий наслідок був би неминучим.

Тому на переконання колегії суддів, характер дій засудженого, а саме те, що ОСОБА_7 здійснив приблизно сім пострілів із зброї по поліцейському автомобілю, опісля, побачивши поліцейського, направив зброю в його сторону, попередньо привівши її в бойову готовність, та здійснив постріл, дозволяє зробити однозначний висновок про бажання спричинення смерті працівнику правоохоронного органу, тобто про вчинення дій саме з прямим умислом.

Отже, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України. Винуватість останнього доведена «поза розумним сумнівом».

Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлена кримінальна відповідальність за вчинені засудженим дії, які суд правильно кваліфікував за ст. 348 КК України.

При цьому порушення про яке зазначає у своїй касаційній скарзі захисник щодо відсутності, при формулюванні обвинувачення визнане судом доведеним, конкретних причин, що не залежали від волі засудженого, з яких злочин не було закінчено, не є істотним порушенням кримінального процесуального закону та не впливає на правильність установлених судом обставин та не може бути безумовною підставою для скасування по суті правильного судового рішення.

При цьому доводи касаційної скарги захисника про порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України, оскільки не було досліджено всіх обставин, які на думку захисника, необхідно було повторно дослідити, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за правилами ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таких обставин апеляційним судом встановлено не було. Зважаючи на відсутність необхідності повторного дослідження доказів, у тому числі повторного допиту потерпілих, що на думку захисника було необхідним, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні відповідного клопотання сторони захисту та здійснив апеляційний розгляд у відповідності до вимог статей 404, 405 КПК України.

З урахуванням зазначеного, доводи касаційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Також колегія суддів відхиляє, як безпідставні доводи касаційної скарги захисника про неврахування апеляційним судом практики Верховного Суду при ухваленні свого рішення, оскільки застосовувати практику Верховного Суду потрібно як з урахуванням обставин кримінального провадження, так і цілісного контексту сформульованої Верховним Судом правової позиції, без перекручень її змісту та використання відносно до контексту.

Тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині спростовуються наведеним вище.

Водночас апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на всі основні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанцій є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень при перевірці даного кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі захисника та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу захисника має бути залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3