Справа № 465/7049/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/810/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0002761 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Маріанни ЗАХОДИЛО, представника цивільного відповідача - АТ «СГ «ТАС»» ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 24.05.2023 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила :

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.05.2023 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання, у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Запобіжний захід до обвинуваченого за даним кримінальним провадженням не обирався.

Арешт накладений ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.10.2019 року у справі №461/8001/19 на автомобіль марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 скасовано.

Цивільний позов в частині вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Цивільній позов ОСОБА_10 в частині вимог до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_10 витрати понесені на лікування у розмірі 21048 гривень 97 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_10 страхове відшкодування у зв`язку з лікуванням у розмірі 2503 гривні 80 копійок.

В іншій частині - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на правову допомогу в сумі 1 500 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судових автотехнічних експертиз та судової транспортнотрасологічної експертизи в загальній сумі 7536 гривень 00 копійок.

Речовий доказ - автомобіль марки «Pegeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 передано власнику ОСОБА_9 .

Даний вирок суду першої інстанції оскаржив представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС»» ОСОБА_11 , який просить скасувати вирок в частині стягнення із ПАТ «Страхова група «ТАС», на користь ОСОБА_10 та ухвалити новий вирок в якому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 , до AT «СГ «ТАС» (приватне), в частині стягнення із AT «СГ «ТАС» мінімального розміру витрат на лікування цивільного позивача - ОСОБА_10 в розмірі 2503 гривні 80 копійок - відмовити. Вважає, що незаконним та необґрунтованим, який грубо порушує норми чинного законодавства України

Свої вимоги мотивує тим, що вироком суду документально підтверджені витрати на лікування потерпілої в сумі 21048 гривень 97 коп., при цьому суд першої інстанції стягнув ще зі страхової компанії мінімальний розмір страхового відшкодування у зв`язку з лікуванням цивільного позивача в сумі 2503,80 грн. (139,10 грн * 18 днів= 2503,80 грн.). При цьому судом не було враховано що згідно п. 24.3 ст. 24 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат зазначених в п. 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до п. 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі визначеному в п. 24.2 цієї статті. У даному випадку в суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення із страховика мінімального розміру витрат за лікування цивільного позивача, оскільки страховику та суду було надано медичні документи, які підтвердили витрати на лікування.

Таким чином, спеціальний ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надає право потерпілому отримати страхове відшкодування у зв`язку із лікуванням як на підставі поданих медичний документів, так і мінімальний розмір витрат на лікування.

Даний вирок оскаржила прокурор у кримінальному провадженні Маріанна ЗАХОДИЛО, яка просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вважає, що вирок Франківського районного суду м.Львова від 24.05.2023 підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Кримінальний злочин, за який даним вироком засуджено ОСОБА_7 , він вчинив 21 жовтня 2019 року.

Станом на час вчинення цього діяння санкція ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Закон про кримінальну відповідальність втрачає чинність, поряд з іншими підставами, у разі, якщо він був скасований або змінений іншим законом про кримінальну відповідальність.

З 17.06.2020 № 720-ІХ набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від №2617-УІІІ від 22.11.2018.

Вказаним Законом внесено зміни до санкції ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, а саме до абзацу другого частини першої статті 286 КК України слова «від двохсот до п`ятисот» замінено словами «від трьох тисяч до п`яти тисяч», а слова «або без такого» виключено». Відтак санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Отже, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді штрафу повинен застосувати редакцію ч.1 ст. 286 КК України, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.10.2019 року близько 13:45 год., водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «Pegeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Наукова, 62 у м.Львові в напрямку вул. Кульпарківська, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: пункт 1.5 розділу 1, пункт 2.3Б розділу 2, пункт 18.2 розділу 18, які виразилися в тому, що він будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, виконуючи маневр повороту праворуч та виїжджаючи з прибудинкової вулиці, виїхав на праву смугу руху по вул. Наукова поблизу будинку №62 у м.Львові та проїжджаючи регульований пішохідний перехід по якому в цей час справа на ліво, відносно напрямку руху його автомобіля, рухалася пішохід ОСОБА_10 на дозволений зелений сигнал пішохідного світлофора, внаслідок чого відбулася дорожньо транспортна пригода наїзд транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 , в результаті якої, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог правил дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_10 згідно висновку судово медичної експертизи отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки. Вказане ушкодження могло утворитися 21 жовтня 2019 року від контакту з виступаючими частинами автомобіля під час наїзду і відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача оскільки стягнуто зайві кошти, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги прокурора та представника цивільного відповідача і просив їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Вирок суду першої інстанції представником цивільного відповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС» оскаржується лише в частині вирішення цивільного позову про стягнення на користь ОСОБА_10 страхового відшкодування у зв`язку з лікуванням у розмірі 2503 грн. 80 коп., а прокурором вирок оскаржується тільки в частині призначення покарання, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом рішення перевіряється лише в цій частині.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та ніким з учасників процесу не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження, є вірною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у виді штрафу, призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України в межах санкції статті обвинувачення, однак при цьому судом першої інстанції не було належним чином час скоєння кримінального правопорушення та розмір штрафу, який дія на той час.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Кримінальний злочин, за який оскаржуваним вироком засуджено ОСОБА_7 скоєно ним 21.10.2019 року.

Станом на час вчинення цього діяння санкція ч.1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Закон про кримінальну відповідальність втрачає чинність, поряд з іншими підставами, у разі, якщо він був скасований або змінений іншим законом про кримінальну відповідальність.

З 17.06.2020 № 720-ІХ набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від №2617-УІІІ від 22.11.2018.

Вказаним Законом внесено зміни до санкції ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, а саме до абзацу другого частини першої статті 286 КК України слова «від двохсот до п`ятисот» замінено словами «від трьох тисяч до п`яти тисяч», а слова «або без такого» виключено". Відтак санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Зазначена норма кримінального закону поширює свою дію, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, на ті кримінальні правопорушення, що вчинені після набрання нею чинності.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді штрафу повинен був застосувати редакцію ч. 1 ст. 286 КК України, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення та призначити покарання у виді штрафу у розмірі від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вищезазначених положень щодо дії кримінального закону в часі, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, що не підлягає застосуванню та не застосувавши закон, що підлягає застосуванню.

З врахуванням зазначеного апеляційні вимоги прокурора знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Також знайшли у даній справі апеляційні вимоги представника цивільного відповідача з врахуванням наступного.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

За положеннями п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (Закону № 1961-IV).

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суд першої інстанції підставно задовольнив їх за понесені витрати на лікування у розмірі 21048 гривень 97 копійок, які були документально підтверджені.

Колегія суддів належним чином дослідивши наявні у справі документи, з врахуванням доводів апелянта, дійшла висновку що судом першої інстанції було безпідставно задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в сумі 2503,80 грн. оскільки такий суперечить чинному законодавству.

Оскільки заявлена потерпілою ОСОБА_10 вимога стосувалася відшкодування за лікування, а саме за термін стаціонарного лікування, як з`ясовано судом, строком 18 днів, а факт тимчасової втрати працездатності потерпілою не підтверджено, то колегія суддів погоджується з покликанням представника цивільного відповідача про те, що спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надає право потерпілому отримати страхове відшкодування у зв`язку із лікуванням як на підставі поданих медичний документів, так і мінімальний розмір витрат на лікування.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає о обґрунтованими доводи поданих апеляційних скарг прокурора та цивільного відповідача, які відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону який не підлягає до застосування, та не застосування закону, який підлягає застосуванню, що є вагомою підставою для зміни вироку суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Маріанни ЗАХОДИЛО задовольнити.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 24.05.2023 року стосовно ОСОБА_7 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Відмовити у стягненні з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_10 страхового відшкодування у зв`язку з лікуванням у розмірі 2 503 гривні 80 копійок.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: