ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9536/23 (1-кс/643/1200/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1315/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника відділення СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000002 від 10.01.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовити в задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000002 від 10.01.2023 за ч.5 ст. 191 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, поклавши на останнього обов`язки у вигляді:

- заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22:00 год. до 07:00 год.;

- заборони залишати межі м. Харкові без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- заборони спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні без присутності слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця роботи;

- прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи органу досудового розслідування.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що порушує норми кримінального процесуального законодавства та не відповідає засадам кримінального провадження. Посилався на обґрунтованість підозри, існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання. Також вважав, що враховуючи наявні ризики, інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не виключить можливість настання зазначених ризиків.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В обґрунтування клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою начальник відділення СВ ХРУП № 2 ГУНП України в Харківській області ОСОБА_10 посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, і вважав, що обрання більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, є недостатнім для запобігання невиконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

В клопотанні також зазначено, що 15.09.2023 року ОСОБА_7 повідомили про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 слідчий суддя враховуючи відомості, що характеризують особистість підозрюваного, кваліфікацію кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення вважав, що прокурором доведена наявність достатньо обґрунтованою підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність ризиків знищення, переховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, разом з тим ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення в майбутньому не доведені. Враховуючи наведене, а також часткове відшкодування завданої злочином шкоди, слідчий суддя вважав, що для запобігання єдиному з доведених прокурором ризику достатньо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді в повному обсязі виходячи з наступного.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.2 ст. 181 КПК України).

На виконання вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий або прокурор доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, норма ч.4 ст.194 КПК України містить вказівку про те, що слідчий суддя, суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. Тобто зі змісту цієї норми вбачається дискреційне право слідчого судді на власний розсуд вирішувати, який запобіжний захід може забезпечити запобігання встановленим ризикам.

Законодавець залишив вирішення цього питання для суддівського розсуду, тобто можливості суддівської дискреції, а саме, право слідчого судді обирати між альтернативами, іншими більш м`якими запобіжними заходами, кожен з яких є законним, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу підозрюваного, справедливості й достатності обраного запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та за кваліфікацією передбаченою ч.5 ст.191 КК України. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що пов`язані з ризиками але запобігти цим ризикам можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді лише цілодобового домашнього арешту, згідно чинного КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. ст.191 КК України, тобто заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчинене в особливо великих розмірах.

Обґрунтованість підозри підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме відомостями, що містяться у: протоколі огляду електронного документу; протоколі огляду диску; висновку судово-економічної експертизи; листі Харківської міської ради; протоколах допиту свідків; експертних висновках.

Разом з цим, у відповідності до вищенаведених норм закону, колегія суддів враховує обставини, що ОСОБА_7 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має вищу освіту, має малолітню дитину, має місце реєстраціє та проживання, є доктором технічних наук, професором кафедри технології виробництва літальних апаратів, є ФОПом. З огляду на викладене, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи слідчого та прокурора щодо наявності підстав для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість злочину не може сама по собі слугувати виключною підставою для тримання особи під вартою, до чого прирівняно і домашній арешт.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про те, що підозрюваний ухилявся від органів досудового слідства, оскільки доказів на підтвердження відомостей про те, що підозрюваний ухилявся чи не з`являвся за викликом до слідчого, будучи повідомленим про виклик у порядку, передбаченому ст.ст.135, 136 КПК України, надані до суду матеріали не містять.

З наданих матеріалів кримінального провадження встановлено, що відсутні будь-які відомості щодо здійснення підозрюваним ОСОБА_7 незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Однак, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Таким чином, колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею домашній арешт лише у нічний час не здатен запобігти ризикам незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, в т.ч. з метою схиляння їх до зміни раніше наданих показань, оскільки ризик впливу на потерпілого чи свідків беззаперечно існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від підозрюваних та свідків та дослідження їх судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що цілодобовий домашній арешт з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 частини 5 статті 194 КПК України в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та дотримання вимог ч.2 ст.28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.

Разом з цим, при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність цілодобового домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжке.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 частини 5 статті 194 КПК України, а також з можливістю під час оголошення повітряної тривоги перейти до найближчого укриття та перебувати там до закінчення відповідної тривоги, з обов`язковим поверненням до визначеного місця відбування домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 179, 376, 404, 407 ч.3 п.2, 419, 422 КПК України, колегія суддів, У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2023 року скасувати в частині виду домашнього арешту та в частині визначення обов`язків, що покладають на ОСОБА_7 та в цій частині прийняти нову ухвалу.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за вказаною адресою в межах строку досудового розслідування, тобто до 15.11.2023 року включно.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою у визначений ними час;

- не відлучатись з м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування з свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- під час оголошення повітряної тривоги підозрюваний має право перейти до найближчого укриття та перебувати там до закінчення відповідної тривоги, з обов`язковим поверненням до визначеного місця відбування домашнього арешту.

В решті ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :