Справа 755/1354/23 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/2961/2023 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченогоОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000661 від 26.09.2022 року за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 07 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, військовослужбовця, одруженого, який має на утриманні сина, 2013 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено

за ч. 4 ст.405 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років;

на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік;

відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 24 серпня 2022 року, близько 15 години 45 хвилин, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за мобілізацією і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують проходження ним служби, перебуваючи у кімнаті відпочинку на території військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок беззастережної покори начальнику, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 29, 30, 31, 125, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, достовірно знаючи, що командир відділення стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_8 є його безпосереднім начальником, діючи з прямим умислом, порушуючи встановлений Статутом порядок взаємовідносин між підлеглим та начальницьким складом, з мотивів невдоволення від отриманого зауваження від командира ОСОБА_8 щодо виявлення та фіксації вчиненого солдатом ОСОБА_7 порушення службової дисципліни, в умовах воєнного стану, дістав ніж та наніс ОСОБА_8 дві різані рани в області голови, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але не менш ніж 21 добу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій, вважав що при призначенні покарання суд не в повній мірі виконав вимоги закону, та, вирішуючи питання щодо міри покарання, належним чином не врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, і призначив ОСОБА_7 покарання, яке є явно несправедливим через м`якість. Зокрема зазначено, що судом першої інстанції належним чином не вмотивовано підстави неврахування обтяжуючої обставини, передбаченої п.13 ч.1 ст.67 КК України, «вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння» під час призначення покарання. Крім того, на думку прокурора, застосовуючи ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, суд не врахував думку прокурора, який з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, пропонував із застосуванням ст. ст. 69, 62 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік. На думку прокурора, саме таке покарання дійсно сприяло б досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України. Крім того, враховуючи те, що з 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан у зв`язку зі збройною агресією, неодноразово посилилась відповідальність військовослужбовців за правопорушення, вчинені проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, особливо в умовах воєнного стану, а тому, на думку прокурора, з урахуванням характеру, ступеня суспільної небезпеки, мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого, а також його ставлення до праці та виконання вимог статутів ЗСУ, застосування ст.75 КК України є необґрунтованим, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На переконання прокурора, обставини вчинення правопорушення, дані про особу обвинуваченого свідчать про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст.69, 62 КК України. Відтак, прокурор просив вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, та на підставі ст.69 КК України призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.62 КК України змінити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік на 1 рік тримання у дисциплінарному батальйоні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду;пояснення прокурора, який вимоги апеляційної скарги прокурора підтримав та просив її задовольнити, обвинуваченого, який апеляційну скаргу прокурора вважав не обґрунтованою і просив залишити її без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.Висновки суду щодо встановлених обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.405 КК України апеляційним судом не перевіряються.Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 62 КК України та заміни йому покарання у виді позбавлення волі на 1 рік тримання в дисциплінарному батальоні, то колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

За змістом ч.1 ст. 62 КК України можливість заміни позбавлення волі на певний строк триманням у дисциплінарному батальоні військовослужбовців допустима у разі засудження до позбавлення волі на строк не більше як 2 роки.

Як вбачається з вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 07 лютого 2023 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст.405 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років. За таких обставин положення ч.1 ст. 62 КК України до нього не можуть бути застосовані.

Доводи апеляційної скарги прокурора про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, на думку колегії суддів, також не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що конкретні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які містяться в матеріалах провадження, наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, спосіб та характер вчиненого, вказують на неможливість досягнення мети покарання, зокрема виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень за умови призначення ОСОБА_7 покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

За змістом ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має на утриманні малолітню дитину, добровільно вступив до лав Збройних Сил України, по місцю проходження служби характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також з урахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, якими є щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відсутність будь - яких претензій з боку потерпілого, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до наслідків вчиненого, а також враховуючи те, що ОСОБА_7 в період з 04.03.2023р. по 24.06.2023р. безпосередньо брав участь у захисті територіальної цілісності України перебуваючи в районі проведення бойових дій в Донецькій області приводять колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Всі ці дані у сукупності приводять колегію суддів до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, що указує на правильність висновків суду першої інстанції про можливість застосування до покарання, призначеного обвинуваченому, положень ст. 75 КК України.

Доводи прокурора щодо неправильності застосування статті 75 КК України не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4