ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/726/23
провадження № 1-кп/753/1045/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001581 від 09.06.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків,

українця, громадянина України, який зареєстрований та

проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:

1. До Дарницького районного суду м. Києва 13 січня 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001581 від 09.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

2. Висунуте обвинувачення ОСОБА_10 суд вважає доведеним та відповідно до якого він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він з метою повторного умисного заволодіння транспортним засобом, 02 квітня 2022 року, приблизно о 14 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, поруч зі станцією метро «Позняки», під приводом оренди автомобіля, за попередньою домовленістю, зустрівся з ОСОБА_11 , який виклав в мережі Інтернет оголошення щодо здачі в оренду автомобіля марки «ГАЗ-3302», 2000 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ідентифікатор НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, ОСОБА_10 у розмові з ОСОБА_11 підтвердив бажання взяти вказаний автомобіль в оренду, після чого, оглянувши автомобіль марки «ГАЗ-3302», 2000 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ідентифікатор НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 , передав останньому грошові кошти в сумі 500 доларів США та копію власного паспорту. Також відповідно до усних домовленостей, ОСОБА_10 у подальшому мав перераховувати щотижнево на банківську картку ОСОБА_11 за оренду вказаного автомобіля грошові кошти у сумі 1 000 - 1 500 грн.

У свою чергу, ОСОБА_11 передав ОСОБА_10 ключі від автомобіля марки «ГАЗ-3302», 2000 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ідентифікатор НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 , та свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб.

У подальшому, ОСОБА_10 маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, маючи при собі ключі та свідоцтво про реєстрацію до транспортного засобу марки «ГАЗ-3302», 2000 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ідентифікатор НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 , сівши за кермо вказаного автомобіля, та за допомогою ключа запустив двигун, та з місця вчинення злочину разом з автомобілем поїхав у невстановленому органом досудового розслідування напрямку.

Після чого, ОСОБА_10 умови на підставі усної домовленості щодо оренди автомобіля не виконував та вказаним автомобілем марки «ГАЗ-3302», 2000 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ідентифікатор НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 , розпорядився на власний розсуд, тим самим повторно, умисно, незаконно заволодів вказаним автомобілем, який належить ОСОБА_7 , завдавши останній матеріального збитку на суму 50 320 грн.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

3. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе за ч. 2 ст. 289 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 02.04.2022, приблизно о 14 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, поруч зі станцією метро «Позняки», під приводом оренди автомобіля, за попередньою домовленістю, зустрівся з ОСОБА_11 , який виклав в мережі Інтернет оголошення щодо здачі в оренду автомобіля марки «ГАЗ-3302», який відповідно до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу зареєстрований на ОСОБА_7 . У подальшому, підтвердив бажання взяти вказаний автомобіль в оренду, після чого, оглянувши автомобіль, передав за нього грошові кошти в сумі 500 доларів США та копію власного паспорту. Також відповідно до усних домовленостей, він надалі мав перераховувати щотижнево на банківську картку ОСОБА_11 за оренду вказаного автомобіля грошові кошти у сумі 1 000 - 1 500 грн. У свою чергу, ОСОБА_11 передав йому ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб. Але він маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, маючи при собі ключі та свідоцтво про реєстрацію до транспортного засобу, сівши за кермо, за допомогою ключа запустив двигун, та з місця вчинення злочину зник. Надалі умови на підставі усної домовленості щодо оренди автомобіля не виконував та вказаним автомобілем розпорядився на власний розсуд. Завдані збитки потерпілій відшкодував у повному обсязі, остання до нього претензій матеріального характеру не має. Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_10 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

4. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого та матеріалами щодо речових доказів тощо.

5. Вина обвинуваченого ОСОБА_10 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

6. Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

7. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю, щиро розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, раніше судимого, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працював до затримання офіційно, має постійне місце проживання тощо.

8. Щодо обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд при призначенні покарання також враховує позиції потерпілої, яка подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що їй повністю відшкодовані завдані злочином збитки, претензій до обвинуваченого не має, та просить застосувати до останнього положення статей 75, 76 КК України.

При цьому суд погоджується із стороною захисту щодо незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна, що за санкцією частини 2 ст. 289 КК України передбачено альтернативно, зважаючи також на наведену позицію потерпілої та добровільне й повне відшкодування завданих їй збитків обвинуваченим на початку судового розгляду, що не заподіяні у значному розмірі.

9. Положеннями ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті щодо призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 попереднім вироком, а саме вироком Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2023 року, був засуджений за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 289 КК України, скасованого в частині застосування положень статей 75, 76 КК України вироком Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року, до остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації майна.

Втім, кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 було вчинено 02 квітня 2022 року, отже до ухвалення стосовно нього попереднього вироку суду від 18 січня 2023 року (скасованого в частині призначеного покарання 24.04.2023), тому суд не погоджується із позицією прокурора щодо призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, а застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України.

10. Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, здійснені під час досудового розслідування, стягнути з обвинуваченого.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.

Під час судового розгляду ухвалою від 31 березня 2023 року обрано ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із альтернативно передбаченим запобіжним заходом у вигляді застави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 53 680 грн, що була внесена за обвинуваченого та після набрання вироком законної сили підлягає поверненню заставодавцю.

Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення цього вироку, у який на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк тримання під вартою під час судового розгляду, з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі, з 31 березня 2023 року до 07 квітня 2023 року, та з 04 серпня 2023 року (день затримання за вироком апеляційного суду від 24.04.2023, що враховується при призначенні остаточного покарання) до 20 листопада 2023 року включно.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, без конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2023 року. З урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року, більш суворим покаранням за цим вироком та остаточно ОСОБА_10 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, без конфіскації майна.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.

Під час судового розгляду ухвалою від 31 березня 2023 року обрано ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із альтернативно передбаченим запобіжним заходом у вигляді застави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 53 680 грн, що була внесена за обвинуваченого та після набрання вироком законної сили підлягає поверненню заставодавцю.

Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення цього вироку, у який на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк тримання під вартою під час судового розгляду, з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі, з 31 березня 2023 року до 07 квітня 2023 року, та з 04 серпня 2023 року (день затримання) до 20 листопада 2023 року включно.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 процесуальні витрати за проведення під час досудового розслідування судової автотоварознавчої експертизи (висновок експерта від 09.09.2022 № СЕ-19/111-22/33774-АВ) у розмірі 1 132,68 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- автомобіль марки «ГАЗ-3302», 2000 року випуску, бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ідентифікатор НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 , два ключі від нього та тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_5 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 16.06.2022, та які повернуті ОСОБА_7 , залишити останній як власнику за належністю;

- талон ТСЦ МВС № 5341, висновок експертного дослідження, акт огляду реалізованого транспортного засобу, договір купівлі-продажу транспортного засобу, договір комісії, акт технічного стану транспортного засобу, витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, акт результату пошуку, інформація з Єдиного реєстру боржників, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оригінал квитанції, зберігати у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1