Справа№ 938/534/23
Судове провадження № 1-кп/938/99/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року селище Верховина

Верховинськийрайонний суд Івано-Франківськоїобласті в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження,внесене до ЄРДР за №0000058 від 06.07.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2023 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень та вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04.07.2023 року до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 , тобто вчинив кримінальнеправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.

ОСОБА_4 , перебуваючи 05.07.2023 року близько 10.45 годин за місцем свого проживання в селищі Верховина, присілок Великий Присліп, Верховинського району Івано-Франківської області, на грунті триваючих неприязних відносин вступив із ОСОБА_5 у словесний конфлікт.

Під час даного конфлікту ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та свідомо бажаючи настання негативних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька удари кулаком руки в обличчя потерпілого ОСОБА_5 .

У результаті умисного нанесення ударів ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянках лівої надбрівної дуги, спинки носа та нижньої повіки лівого ока, крововиливу під конюктиву лівого ока, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 06.07.2023року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні ОСОБА_5 умисних легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вину визнає частково, що він зранку 05.07.2023 року прийшов у літню кухню, де був уже потерпілий, який є його тестем. Вони почали сваритися між собою, потерпілий вдарив його штанами, тоді він, тобто обвинувачений, вдарив потерпілого в обличчя долонею один раз. Також обвинувачений зазначив, що він не працює, не є інвалідом, отримує в місяць дохід в середньому 4 000 гривень, з дружиною виховують 2 неповнолітніх дітей.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що в липні 2023 року (точну дату не пам`ятає) зять, тобто обвинувачений, прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння. Йому, тобто потерпілому, зателефонували, що діти кричать. Він прибіг до дочки, обачив, що зять б`ється зі своїм братом. Дочка ОСОБА_7 була під диваном. Хтось крикнув, щоб діти втікали на другий поверх. Він, тобто потерпілий, повернувся до свого будинку. Наступного дня зранку приблизно о 10.00 годин зять прийшов до літньої кухні зі сокирою та погрожував йому, тобто потерпілому. Розпочалася бійка, під час якої зять вдарив його, тобто потерпілого, один або декілька разів (точно не пам`ятає) в обличчя. Тоді він, тобто потерпілий, викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що потерпілий є її чоловіком, а обвинувачений зятем. 05.07.2023 року вона почула крик в літній кухні. Прибігши туди, побачила, що зять стоїть біля дверей, а чоловік біля кабінки. Чоловік скричав, щоб вона знімала, тому побігла за телефоном. Услід за нею полетіла сокира, яку попередньо в руках тримав зять. Вона повернулася назад через 1-2 хвилини і побачила вже бійку між зятем та чоловіком, тобто зять бив чоловіка, який лежав на землі. Ударів було декілька.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначила, що обвинувачений є її чоловіком, а потерпілий вітчимом. Літом 2023 року (точну дату не пам`ятає) її чоловік та вітчим по конфліктували через коня, а наступного дня зранку в літній кухні, яка є спільною, вони, тобто чоловік та вітчим, знову сварилися, тоді вона забрала чоловіка.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, також доведена дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.07.2023 року (а.с.27-28), з якої вбачається, що цього дня близько 10.48 годин в смт. Верховина через сімейно-побутові причини та неприязні відносини ОСОБА_4 ,1985 року народження, наніс йому декілька ударів рукою по обличчю;

- висновком експерта №110 від 06.07.2023 року (а.с.29), згідно з яким на підставі обстеження ОСОБА_5 у нього виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянках лівої надбрівної дуги, спинки носа та нижньої повіки лівого ока, крововиливу під конюктиву лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, для спричинення яких необхідно не менш як дві травмуючи дії.

При призначенні покарання суд враховує, що в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, вон має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з обвинувальними актом обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено, з чим суд погоджується.

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 , його місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.39), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» не знаходиться (а.с. 37), нейтрально характеризується за місцем проживання (а.с.38), не працює (а.с.40). раніше судимий вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2022 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень (а.с.35), який сплачено 26.01.2023 року, вказаний проступок вчинено відносно потерпілої ОСОБА_8 , яка є його тещею (а.с.34), та вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04.07.2023 року до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень ( а..с. 60-64), який сплачено 23.08.2023 року (а.с.36).

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.125 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто 05.07.2023 року) умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, обравши одне з альтернативних покарань, передбачених у санкції цієї статті КК України.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує майновий стан винного, а саме що, обвинувачений не працює, у нього на утриманні 2-є неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим призначення йому такого виду покарання, як штраф, може бути "надмірним тягарем" для нього й спонукати до вчинення корисливих злочинів. Також обвинувачений рашіше застосовував фізичне насильство до тещі, за що засуджений вироком суду від 27.12.2022 року, але у подальшому знову застосував фізичне насильство до тестя, в зв`язку з чим суд вважає, що штраф, як найменш суворий вид покарання, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо застосування до ОСОБА_4 іншого покарання, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення (кримінальний проступок), відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, особу винного (двічі судимий за ст.125 та ст.246 КК України), то суд дійшов висновку про можливість призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, не мож е призначатися такий вид кримінального покарання, як громадські роботи.

У даній справі цивільний позов не заявлено.

Витрат на залучення експерта не має.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Арешт на майно ОСОБА_4 не накладався.

Речові докази по справі відсутні.

Враховуючивикладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання виді громадських робіт строком 100 (сто ) годин.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

Суддя Наталія ЧЕКАН