Справа № 357/5122/23
У Х В А Л А

09 січня 2024 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року по справі за єдиним унікальним номером № 357/5122/23, провадження 1кс/357/1055/23,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

заявник ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року по справі за єдиним унікальним номером № 357/5122/23, провадження 1кс/357/1055/23 в рамках кримінального провадження № 0000167 від 20.04.2023 року.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року (справа №357/5122/23, провадження 1кс/357/1055/23) по кримінальному провадженню № 0000167 від 20.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, накладено арешт на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , із забороною державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників.

Вказана ухвала слідчим суддею постановлена за відсутності власника майна ОСОБА_4 . Заявник зазначає, що при вирішенні питання про арешт нерухомого майна, яке перебуває у власності ОСОБА_4 належним чином не перевірено правову підставу для такого арешту та можливість використання майна (квартири) як доказу у кримінальному провадженні, та не встановлено достатність доказів на підтвердження підстав для встановлення заборони державним органом та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії з метою забезпечення збереження речових доказів. Така заборона унеможливлює розпорядження ОСОБА_4 своїм майном у відповідності до вимог чинного законодавства. Посилання прокурора про те, що квартира, на яку накладено арешт, має значення речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки була об`єктом кримінально протиправних дій та може бути використана як доказ фактів та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, та з метою збереження речового доказу є необгрунтованими. Жодних даних про причетність власника майна ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а також належних та допустимих доказів того, що квартира, отримана ОСОБА_4 унаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріали справи не містять.

Також слід зазначити, що на даний час жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області у цивільній справі №376/1594/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно від 05.09.2022 року, на підставі якого у ОСОБА_4 виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , набрало законної сили, ніким не оскаржене, державна реєстрація права власності не скасована.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000167 від 20.04.2023 року розпочато за заявою ОСОБА_7 , а саме його покази, надані слідчому в ході допиту в якості потерпілого, покладені прокурором в основу клопотання про арешт майна, адресованому слідчому судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

ОСОБА_7 у поточному році, в порядку цивільного судочинства звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Білоцерківської міської ради Київської області, треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкоємцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, однак в подальшому сам відмовився від позову у зв`язку з чим, 08.11.2023 року судом прийнято його відмову від позову та закрито провадження у цивільній справі № 357/9606/23. На даний час, ОСОБА_7 не має жодних претензій до власника арештованого майна та не оспорює правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Заявник вважає, що на даний час до ОСОБА_4 не можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру у вигляді арешту майна, яке перебуває у його власності та їх застосування є безпідставним, а тому необхідно скасувати арешт на майно.

В судовому засіданні представник власника майна, адвокат ОСОБА_9 клопотання про скасування арешту підтримав в повному обсязі, просив скасувати накладений арешт.

Прокурор ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання про скасування арешту заперечував, зазначив, що підстави для скасування арешту відсутні. Повідомив, що на даний час здійснюються слідчі дії по об`єднаному кримінальному провадженні, проводиться досудове розслідування за пятьма епізодами кримінального правопорушення. Ухвала про накладення арешту на майно обгрунтована, вказане майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні. Необхідність арешту на даний час не відпала. Також, в ході досудового розслідування виникла необхідність в проведенні експертиз.

Слідчий суддя заслухавши пояснення представника власника майна, думку прокурора, вивчивши клопотання про скасування арешту майна, долучені до нього матеріали та дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали обєднаного кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000167, яке внесено до ЄРДР 20.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Тако, слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000131, яке внесено до ЄРДР 29.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Постановою прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 матеріали досудових розслідувань № 0000131, яке внесено до ЄРДР 29.03.2023 року та № 0000167, яке внесено до ЄРДР 20.04.2023 року обєднано в одне провадження № 0000131 та досудове розслідування в обєднаному кримінальному провадженні доручено здійснювати СВ Білоцерківському РУП ГУ НП в Київській області.

Також встановлено, що 02.05.2023 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 50.9 кв.м., житлова 29 кв.м., яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , із забороною державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Слід зазначити, що при розгляді клопотання поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, з досліджених слідчим суддею доводів заявника ОСОБА_3 викладених у клопотанні та у доданих до нього матеріалах вбачається, що підставою для скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000167 від 20.04.2023 року є відмова заявника ОСОБА_7 від позову та закриття провадження у цивільній справі №357/9606/23.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім наведеного, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами.

Пунктами 2, 15, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України передбачені такі загальні засади кримінального провадження, як законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та диспозитивність.

Частиною 1 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства.

Отже, норма ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачає загальне правило щодо обов`язковості викання судового рішення.

Однак, згідно ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Таким чином враховуючи, що Кримінальний процесуальний кодекс України при розгляді клопотання про скасування арешту майна в кримінальному судочинстві є спеціальним законом, тому слідчий суддя при розгляді клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту застосовує саме норму ст. 90 КПК України.

Судове рішення, який провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до Білоцерківської міської ради Київської області, треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову, не спростовує обставин, встановлених органом досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Також, слід зазначити, що наявність ухвали про закриття провадження у цивільній справі справі не може бути підставами, відповідно до ст. 174 КПК України, для скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом із тим клопотання заявника не містить доводів, що відпала потреба у такому заході забезпечення кримінального провадження та не містить доводів необґрунтованого накладення арешту майна.

У своєму клопотанні заявник стверджує, що ОСОБА_7 не має жодних претензій до власника арештованого майна, не оспорює правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на зазначене майно та фактично не погоджується із рішенням слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року про арешт майна, вважає його незаконним.

Однак, скасування судового рішення з підстав непогодження з ним сторони провадження, не відноситься до компетенції суду, який його постановив. Вказане питання може бути вирішено виключно судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що клопотання заявника не містить підстав, визначених ст. 174 КПК України, для скасування арешту майна, на даній стадії кримінального провадження, в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 8, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року по справі за єдиним унікальним номером № 357/5122/23, провадження 1кс/357/1055/23, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_10