Справа № 496/2826/18
Провадження № 1-кп/496/133/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження № 0000320 від 24.05.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, громадянина України, не освіченого, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 24.02.2016 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ст. ст. 70, 71, 72 КК України до 4 років 8 місяців 45 днів позбавленні волі, цим же вироком ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання, оскільки термін попереднього ув`язнення відбуття в рамках кримінального провадження дорівнює фактичному,

- у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.05.2018 року приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_9 , знаходячись у приміщенні бару по вул. Тепличній в с. Усатове Одеського (Біляївського) району Одеської області, де вживав спиртні напої, побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_11 . Після знайомства та спільного вживання з ОСОБА_9 алкогольних напоїв, ОСОБА_11 вийшов з приміщення бару та почав розмовляти по мобільному телефону. ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_11 , під приводом здійснення дзвінка, попросив у останнього надати йому мобільний телефон «Lenovo» моделі «k10a40» чорного кольору.

В свою чергу, ОСОБА_11 , не усвідомлюючи істинного наміру ОСОБА_9 , направленого на заволодіння його майном, передав останньому зазначений мобільний телефон.

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_9 , діючи повторно, відкрито заволодів мобільним телефоном «Lenovo» моделі «k10a40» чорного кольору з сім-картами мобільних операторів «Київстар» № НОМЕР_1 та «Водафон» з невстановленим номером, та не зважаючи на вимогу потерпілого повернути телефон, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, звернувши вказане майном на свою користь, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальні збитки на суму 1866 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину не визнав. При цьому пояснив, що в той день в вечорі він з потерпілим разом вживали алкоголь, далі ОСОБА_9 попросив у потерпілого телефон для здійснення дзвінка, вони розійшлись і обвинувачений пішов додому, де знаходився свідок ОСОБА_12 . Обвинувачений телефон не показував свідку, однак останній знав про те, що ОСОБА_9 дістав з нього сім-карту. На наступний день до нього приїхав потерпілий ОСОБА_11 і просив віддати телефон. ОСОБА_9 відповів, що телефон потерпілого він залишив в залог іншій особі, потерпілий сказав, що викликав поліцію, тоді ОСОБА_9 пішов щоб забрати телефон, та віддати потерпілому, однак його забрала поліція. Обвинувачений заперечує той факт, що після отримання телефону, він втік, а також вважає, що свідок та потерпілий змінили свої покази.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим його вини, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що 24.05.2018 року ввечері близько 22:00-23:00 годинні біля бару в с. Усатове до нього підійшли хлопці і попросили купити їм горілки, він погодився, та в вищевказаному барі вони деякий час розпивали спиртне. Через деякий час ОСОБА_9 та інший хлопець пішли з бару, а ОСОБА_11 згодом вийшов з бару щоб зателефонувати, коли набирав номер, ОСОБА_9 вихватив у нього телефон та побіг геть. Не дивлячись на вимогу повернути телефон, ОСОБА_9 з місця події зник, а потерпілий не зміг його наздогнати. Наступного дня ОСОБА_11 опитав селян та дізнався де проживає обвинувачений, та поїхав до місця проживання ОСОБА_9

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що в травні 2018 року він йшов до магазину та зустрів ОСОБА_9 , якого він знав, оскілки жили в одному селі. ОСОБА_9 запропонував йому купити у нього телефон, оскільки свій був поломаний, ОСОБА_13 вирішив купити телефон та дав обвинуваченому 500 грн. та забрав телефон. В ранці до нього до дому прийшов обвинувачений з поліцейським та потерпілим, дільничний запитав у нього, чи купував він у ОСОБА_9 телефон, він відповів, що купував. Після цього ОСОБА_13 відав працівникам поліції цей мобільний телефон, а сам поїхав на роботу. Свідок думав, що це телефон обвинуваченого і йому потрібні були грошові кошти, тому не питав звідки у останнього телефон.

-показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що в той вечір він, його брат, який вже помер, з обвинуваченим та потерпілим сиділи в барі та випивали спиртні напої. Після того, як вони випили, ОСОБА_12 з братом пішли додому, а ОСОБА_9 залишився з потерпілим. Потім у ночі ОСОБА_9 прийшов додому (вони мешкали разом) та хвалився сенсорним телефоном, який знайшов. Зранку з телефону ОСОБА_9 викинув сім-картки. В ранці обвинувачений повернувся до квартири з продуктами, з ним був власник телефону - потерпілий, якісь жінка та хлопець, а пізніше приїхала поліція, яка його та з братом та обвинуваченим забрали до відділу поліції.

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 24.05.2018 року, згідно якого ОСОБА_11 звернувся з заявою до Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, в якій просить притягнути до відповідальності невідомого громадянина, який 23.05.2018 року приблизно о 23.00 годині по вул. Тепличній в м. Одеса з проханням нібито подзвонити заволодів його мобільним телефоном «Lenovo» чорного кольору з сім-картами мобільних операторів «Київстар» та «Водафон» (а.с.56);

-протоколом огляду місця події від 24.05.2018 року та фотознімками до нього, відповідно до яких місцем пригоди є ділянка місцевості біля бару, розташованого по вул. Тепличній в с. Усатове Одеського (Біляївського) району Одеської області (а.с.57-59);

-протоколом огляду місця події від 24.05.2018 року та фотознімками до нього, відповідно до якого на прибудинковій території біля будинку, розташованого по АДРЕСА_3 серед чагарників було знайдено та вилучено пошкоджену сім-карту з логотипом мобільного оператора Київстар та рамку до неї (а.с.60-62);

-розпискою ОСОБА_13 від 24.05.2018 року, згідно якої останній добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Lenovo» чорного кольору, який придбав 24.05.2018 року біля базару за 500 грн. у малознайомого громадянина на ім`я ОСОБА_14 (а.с.63);

-протоколом огляду від 24.05.2018 року та фотознімками до нього, згідно якого предметом огляду є мобільний телефон «Lenovo» моделі «k10a40» чорного кольору. На момент огляду в телефоні відсутні будь-які сім-карти, що підтверджує обставину, що ОСОБА_9 витягнув з телефона який забрав у ОСОБА_11 сім-карти, та викинув їх (а.с.64-67);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.05.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 в присутності понятих впізнав особу на фото №1, яка 23.05.2018 року близько 23:00 год. відкрито заволоділа його мобільний телефон марки «Lenovo» чорного кольору на вул. Тепличній в с. Усатове Біляївського району Одеської області, це обвинувачений ОСОБА_9 (а.с.76-77);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.05.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 в присутності понятих впізнав особу на фото №1, яка 24.05.2018 року близько 10:00 год. продала йому мобільний телефон марки «Lenovo» чорного кольору на перехресті вулиць Вернидуба і Грушевського в с. Усатове Біляївського району Одеської області, це обвинувачений ОСОБА_9 (а.с.78-79);

-звітом про незалежну оцінку вартості мобільного телефону «Lenovo» моделі «k10a40», відповідно до якого його вартість на час вчинення злочину складає 1866 грн. (а.с. 80-90);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2018 року та відеозаписом до нього, за участю потерпілого ОСОБА_11 , згідно якого останній в присутності понятих розповів та продемонстрував, як обвинувачений шляхом обману, під приводом подзвонити 23.05.2018 року близько 22:00 годин, взяв його телефон зробив вигляд, що набирає номер, а потім почав бігти. Потерпілий побіг за ним, однак обвинувачений на вимогу повернути телефон не реагував, таким чином заволодів мобільним телефоном потерпілого, а потім з місця пригоди зник. Далі потерпілий зустрів чоловіка та викликав з його телефону поліцію (а.с.90-94).

Суд, вважає вину ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині, доведеною з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. Суд, при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Відповідно обвинувального акту, датою скоєння даного кримінального правопорушення є 24.05.2018 року, однак впродовж розгляду кримінального провадження, судом було встановлено, що датою скоєння є 23.05.2018 року, а зазначена в обвинувальному акті дата є опискою. Зазначене підтверджується матеріалами кримінального провадження: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 24.05.2018 року, протоколом огляду місця події від 24.05.2018 року, розпискою ОСОБА_13 від 24.05.2018 року, протоколом огляду від 24.05.2018 року, так, вказані слідчі дії проводились на наступний день після події злочину, який мав місце в пізню годину 23.05.2018 року.

Таким чином, допитавши свідків та дослідивши докази по справі, суд без сумнівів встановив, що ОСОБА_9 відкрито заволодів телефоном потерпілого та зник з місця події, що у відповідності Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності, відповідає поняттю - грабежу, а саме - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Положеннями ст. 186 КК України передбачено відповідальність за відкрите викрадення чужого майна.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

При цьому в судовому засіданні не знайшла підтвердження версія обвинуваченого, що телефон він попросив у потерпілого з метою здійснення дзвінка, а потім вони добровільно розійшлись додому, а отже за такої логіки, потерпілий без будь-яких заперечень не забрав телефон у обвинуваченого, та відповідно не здійснював спроби наздогнати крадія. Відповідно до обставин справи обвинувачений та потерпілий в той вечір вперше познайомились та їх спілкування було не тривалим і тальки з приводу сумісного вживання алкогольних напоїв, що на думку суду виключає добровільність відання телефону потерпілим ОСОБА_15 в повне володіння з правом розпорядження.

Версію ОСОБА_9 про те, що злочину стосовно ОСОБА_11 він не вчиняв, а останній сам передав йому телефон, суд визнає непереконливою, оскільки не встановив того, що потерпілий, який був попередженим про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, обмовляв ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки його показання узгоджуються з іншими здобутими у кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім того, обвинувачений, намагаючись вести суд в оману, зазначив, що телефон він залишив в залог та хотів повернути власнику, однак це спростовано показами свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що телефон йому ОСОБА_9 саме продав.

Враховуючи викладене суд вважає, що обвинувачення, яке ставиться в провину ОСОБА_9 є доведеним і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

В останньому слові обвинувачений заперечував свою вину у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, погодився, що взяв телефон потурпілого та просив обмежити його покарання фактично відбутим під вартою.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_9 скоїв умисне та закінчене кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину.

Вивчивши відомості про особу обвинуваченого, суд встановив: ОСОБА_9 не перебуває на обліку у нарколога, психіатра, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів корисливого характеру, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, спроб працевлаштування не було. Крім того, під час судових засідань, ОСОБА_9 поводився зухвало, неодноразово погрожував стороні обвинувачення, начебто в фальсифікації доказів проти нього, демонстрував нестриману поведінку, вступав в суперечки з учасниками процесу, таким чином демонстрував неповагу до суду. У скоєному не розкаявся, вину не визнав.

Щодо міри покарання ОСОБА_9 , в своєму висновку орган пробації зазначив, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку, за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Обставинами, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст.186 ч.2 КК України з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, так як він на шлях виправлення не став, вчинив новий умисний корисливий злочин, а тому за глибоким переконанням суду його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За вказаних обставин суд вважає, що підстави до застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання відсутні.

Такий вид покарання, за глибоким переконанням суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення, перевиховання та профілактики злочинів.

Відповідно до ст. 72 КК України, суд повинен прийняти рішення щодо зарахування строку попереднього ув`язнення.

Згідно ст. 1 Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.05.2018 року, ОСОБА_9 фактично було затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України - 24.05.2018 року (т. 1 а.с. 69-71) та відповідно довідки про звільнення, ОСОБА_9 на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 26.05.2020 року, після скасування вироку Біляївського районного суду Одеської області від 05 лютого 2019 року, звільнено з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» 12.06.2020 року.

В судові засідання після скасування вироку першої інстанції, обвинувачений не з`являвся, тому він був оголошеним у розшук. Згідно протоколу затримання від 07.04.2022 року, обвинувачений ОСОБА_9 07.04.2022 року о 12:30 год. був затриманий співробітниками поліції та перебуває під вартою до теперішнього часу (т. 2 а.с. 73-76).

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Експерти не залучались.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 слід залишити тримання під вартою.

Арешт, накладений на речові докази на стадії досудового розслідування, у відповідності до ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, ч. 2 ст. 186 КК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_9 залишити попередній - тримання під вартою.

У відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення в період з 24.05.2018 року по 12.06.2020 року, та з 07.04.2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 25.05.2018 року справа № 496/2055/18, 1-кс/496/821/18, від 25.05.2018 року справа № 496/2055/18, 1-кс/496/820/18

Речові докази: пошкоджену сім-карту із логотипом оператора мобільного зв`язку «Київстар» та рамку до неї, мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «k10a40» чорного кольору - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку після оголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1