ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 465/3699/22

провадження № 51-3158 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Франківський районний суд м. Львова вироком від 12 серпня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, засудив ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, будучи військовослужбовцем за мобілізацією на підставі наказу № 28 від 07 квітня 2022 року командира військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, в умовах воєнного стану, не отримавши від начальника відповідного дозволу, 04 червня 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 , в період з 04 червня до 06 липня 2022 року був відсутній на службі без поважних причин, не виконував своїх службових обов`язків до моменту добровільної явки до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (06 липня 2022 року).

Вимога касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі (з уточненням) захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просила скасувати оскаржуване судове рішення й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивувала тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з рішенням суду першої інстанції, який призначив ОСОБА_6 надмірно суворе покарання, не врахувавши належним чином обставин та причин вчинення ним кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, а також даних про його особу.

На касаційну скаргу захисника прокурор подав письмове заперечення, в якому, із наведенням відповідних аргументів, просив її залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та засуджений підтримали доводи касаційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржуване судове рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 407 КК в касаційному порядку не оспорюються.

За вимогами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

В касаційній скарзі захисник порушує питання про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості й безпідставне незастосування, на його думку, положень ст. 75 КК.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Суд апеляційної інстанції підтримав рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 5 ст. 407 КК, з огляду на ступінь суспільної небезпеки та тяжкість кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують.

Також суд апеляційної інстанції врахував негативну службову характеристику ОСОБА_6 , надану командиром інженерно-саперного взводу в/ч НОМЕР_1 , та відомості про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за відсутність на військовій службі без поважних причин (постанова Франківського районного суду м. Львова від 31 травня 2022 року).

Тобто суд апеляційної інстанції в повній мірі дотримався приписів статей 50, 65-67 КК, погодившись з вироком суду першої інстанції.

Водночас суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи захисника про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та обґрунтовано не знайшов підстав для застосування приписів ст. 75 КК.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів касаційного суду вважає, що у даному конкретному випадку призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного ОСОБА_6 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу захисник у касаційній скарзі не навів, не спростовує їх і надана захисником характеристика на ОСОБА_6 з установи виконання покарань.

Так само захисник не обґрунтував наявності підстав, передбачених КПК, для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3