Провадження № 1-кп/185/304/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в умовах дії воєнного стану в залі суду в м. Павлограді матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002106 від 30 листопада 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився вс. Новов`язівське, Юріївського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який має середню освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2023 року, приблизно о 21.00 годині невстановлена особа 1 (далі - Особа 1) та невстановлена особа 2 (далі - Особа 2), (кримінальне провадження № 0001701 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відносно яких виділено в окремому провадженні) на попередньо спільно викраденому автомобілі марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 приїхали до домоволодіння ОСОБА_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та не повідомляючи про походження автомобіля марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 залишили вищевказаний автомобіль на території домоволодіння.

23 вересня 2023 року Особа 1 та Особа 2 приблизно о 13.00 годині повернулися до домоволодіння ОСОБА_3 з метою запустити двигун автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 та продовжити його експлуатацію, однак у зв`язку з неможливістю виконання даних дій Особа 2 зігнув водійські двері вказаного автомобіля. Враховуючи незграбне ставлення до автомобіля Особою 1 та Особою 2, наявні множинні пошкодження корпусу автомобіля, замків закриття багажного відділення та замку запалення у ОСОБА_3 виникло припущення, щодо злочинного шляху отримання Особами 1 та 2 вказаного майна, яке в подальшому ними підтверджено у ході розмови шляхом зізнання у факті викрадення вказаного автомобіля 21 вересня 2023 року. Згодом Особа 2. запропонував ОСОБА_3 безоплатно залишити автомобіль у себе, чим приховати вчинення ними тяжкого злочину та розпорядитися автомобілем на власний розсуд. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання та збут майна, одержаного злочинним шляхом, та умисел на заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину та він відповів згодою і залишив на території свого домоволодіння автомобіль марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 чим умисно погодився отримати та зберігати майно, завідомо одержаного злочинним шляхом та приховати вчинення тяжкого злочину.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання та збут майна, одержаною злочинним шляхом, заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину усвідомлюючи, що вказане майно здобуте в результаті вчинення суспільно небезпечного діяння, що визнається тяжким злочином, та маг матеріальну цінність, заздалегідь не обіцяючи, за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, ОСОБА_3 , 24 вересня 2023 року продовжив зберігати вищевказаний автомобіль. Надалі з метою реалізації свого злочинного умислу на збут майна, одержаного злочинним шляхом та приховування тяжкого злочину ОСОБА_3 розібрав автомобіль «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 шляхом від`єднання справних деталей, а саме двигун з ідентифікаційним номером НОМЕР_2 (9899078), 4 двері бежевого кольору, металевий міст, 4 підкрилки чорного кольору, 2 металеві пружини та два сидіння, залишивши вказані предмети на території свого домоволодіння та розпорядився ними на власний розсуд. Інші частини автомобіля ОСОБА_3 в подальшому здав як металобрухт на станції прийому вторинної сировини - ПП «Дніпро-Стар», що розташований за адресою: м. Павлоград, вул. Харківська, буд. 2.

Про вчинений Особою 1 та 2 тяжкого злочину, ОСОБА_3 маючи реальну можливість, не повідомив до правоохоронних органів.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за:

- ст. 198 КК України, як заздалегідь не обіцяного отримання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного кримінально протиправним шляхом;

- ч. 1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

22 грудня 2023 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_10 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання разом з обвинувальним актом.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією дій, саме за ст. 198 КК України, а саме як заздалегідь не обіцяного отримання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного кримінально протиправним шляхом та ч. 1 ст. 396 КК України, а саме як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину і визнає обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 у:

- за ст. 198 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 396 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим покаранням остаточно визначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, в скоєному розкаявся, зазначивши, що згоден з узгодженим покаранням. Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджене покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином та ч. 1 ст. 396 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є також нетяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 3891 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Дії ОСОБА_3 суд вважає правильно кваліфіковано за:

- ст. 198 КК України, як заздалегідь не обіцяного отримання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного кримінально протиправним шляхом;

- ч. 1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

За місцем проживання обвинувачений характеризується задовільно, раніше не судимий, перебував під спостереженням у лікаря психіатра КНП «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради з 2001 року по 2008 рік з діагнозом: «Легка розумова відсталість», на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 від 22 грудня 2023 року і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання не має.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

У справі процесуальних витрат та речових доказів не має.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 грудня 2023 року укладену між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК України та призначити йому покарання:

- за ст. 198 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 1 ст. 396 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим визначити ОСОБА_3 уостаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1