ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/780/24 Справа № 191/2022/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

законного представника

особи, щодо якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Таромське м.Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ Синельниківського РУП ГУН в Дніпропетровській області та прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Згідно з висунутим обвинуваченням 11 січня 2023 року приблизно о 17.00 год., більш точний час не встановлено, знаючи, що на дачній ділянці № НОМЕР_1 садово-товариського кооперативу «Трубник-3», який розташований в сел.Хорошеве Синельниківського району Дніпропетровської області, містяться два металевих контейнера, перший з яких розміром 5x3 м, другий - 2x3 м, ОСОБА_7 в умовах воєнного стану (введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та в подальшому неодноразово продовженого указами президента України) вирішив їх викрасти.

Так, ОСОБА_7 12 січня 2023 року приблизно о 10.30 год., більш точний час не встановлено, прибув на дачну ділянку № НОМЕР_1 садово-товариського кооперативу «Трубник-3», що розташований в сел.Хорошеве Синельниківського району Дніпропетровської області, де за допомогою найманої техніки, а саме крана - маніпулятора марки «DAF», д/н НОМЕР_2 , за кермом якого був свідок ОСОБА_10 , який не знав, що контейнери не належать ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу викрав металевий контейнер, розміром 5x3 м, вартістю 19 455 грн. та металевий контейнер, розміром 2x3 м, вартістю 10 999, 67 грн., та разом з викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 30 454, 67 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що захисником ОСОБА_12 18 липня 2023 року було заявлено клопотання про призначення додаткової психіатричної експертизи з метою визначення можливості призначення примусових заходів медичного характеру амбулаторно, проте судом не було розглянуто вказане клопотання. Вказує, що захисником, законним представником та самим ОСОБА_7 під час судового засідання неодноразово зазначалось, що ОСОБА_7 не є суспільно-небезпечним, не є агресивною особою та такою, що реально може вчинити будь-які злочини, спрямовані на умисне завдання шкоди іншим особам, про що також свідчать показання свідків, характеристика, довідка про те, що ОСОБА_7 є раніше несудимою особою. Звертає увагу, що судом не в повній мірі було досліджено обставини вчинення кримінального правопорушення та докази на підтвердження їх вчинення, навіть попри те, що обвинувачений визнав свою провину. Вказує, що ОСОБА_7 не усвідомлює своїх слів та вчинків, а свідки цілком могли обмовити хвору людину задля уникнення відповідальності для будь-кого іншого, при цьому жодних інших доказів, які б прямо свідчили про те, що саме ОСОБА_7 вчинив дане кримінальне правопорушення в матеріалах справи не міститься. Зазначає, що не зрозуміло, чому об`єкт вчинення кримінального правопорушення, вартість якого визначалась експертом без документів та без огляду, а лише тільки по фото, не була надана для огляду для встановлення реальної вартості начебто викраденого майна з огляду на те, що вона була передана потерпілому для відповідального зберігання. Вважає, що судом в порушення приписів КПК України не було встановлено та досліджено поведінку особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього, небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою.

Позиції учасників судового провадження.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено п. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Частиною 3 цієї норми закону визначається, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Як рекомендовано положеннями п. 15 постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 вчинено суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану, тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Особа, стосовно якої вирішується питання застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції надати пояснення не зміг, оскільки нічого вже не пам`ятає, свою вину визнав, розкаявся у скоєному.

Законний представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що обставини кримінального правопорушення у клопотанні викладені вірно, ОСОБА_7 до вчинення злочину вже перебував на обліку у лікаря-психіатра після перенесеної корона вірусної інфекції, а також зазначила, що провину ОСОБА_7 визнав, вибачився та все майно повернули потерпілому.

Вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції належних та допустимих доказів, що є узгодженими між собою.

Так, суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку на протокол огляду місця події від 17 січня 2023 року з фото таблицями до нього, згідно якого було проведено огляд ділянки № НОМЕР_1 дачного кооперативу «Трубник-3» за адресою: Синельниківський район, селище Хорошеве.

Судом також наведено у вироку дані протоколів оглядів предметів від 18 січня 2023 року з фото таблицями до них, проведеного за участю ОСОБА_13 , а саме, було оглянуто два металеві контейнери, сірого кольору, перший розміром 5х3 м, другий 2х3 м та кран маніпулятор марки «DAF», д.н НОМЕР_2 синього кольору.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 січня 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_10 впізнав серед пред`явлених осіб ОСОБА_7 як особу, яка користувалась його послугами, як водія крана маніпулятора.

Суд першої інстанції обгрунтовано як на доказ винуватості ОСОБА_7 послався на висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 23 від 25 лютого 2023 року, згідно якого середня ринкова вартість контейнера розміром 5х3 м на момент викрадення, а саме 15 січня 2023 року, могла становити 19 455 грн., а середня ринкова вартість контейнера розміром 2х3 м на момент викрадення, а саме 15 січня 2023 року, могла становити 10 999,67 грн.

При цьому, всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі вказана експертиза була призначена для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, та для встановлення яких необхідні спеціальні знання, у порядку, передбаченому КПК України, на підставі мотивованої постанови слідчого, проведена уповноваженим судовим експертом в межах його компетенції, а її висновки є достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, не встановлено.

Позиція сторони захисту під час апеляційного перегляду щодо невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду та розцінюється судом як бажання сторони захисту ввести суд в оману стосовно фактичних обставин з метою уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку та закриття кримінального провадження, як про це прохав в апеляційній скарзі захисник.

Не можна погодитися з твердженнями захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі.

Також, як встановлено висновком судово-психіатричного експерта № 253 від 01 травня 2023 року ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_7 у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом відповідно до ст. 92 КК України ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Відтак, зважаючи на наведені вище обставини, норми закону і рекомендації Постанови Пленуму, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення про застосування стосовно ОСОБА_7 примусових заходу медичного характеру.

Доводи сторони захисту про те, що судом порушено вимоги ст. 513 КПК України, а саме не з`ясовано і не обґрунтовано застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до лікувального закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, оскільки ОСОБА_7 не потребує такої госпіталізації, так як не несе суспільної небезпеки, - не знаходять свого підтвердження.

Так, при вивченні особи ОСОБА_7 судом встановлено, що останній за місцем проживання характеризується задовільно, скарг та заяв на останнього до КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР не надходило, перебуває на обліку у лікаря-психіатра КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1» з діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад», з 2023 року з діагнозом «Органічний афективний розлад», на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Під час апеляційного перегляду законний представник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_7 у зв`язку з хронічним психічним захворюванням потребує постійного нагляду та сторонньої допомоги.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 253 від 01 травня 2023 року ОСОБА_7 за своїм психічним станом відповідно до ст. 92 КК України потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Врахувавши наведене суд дійшов правильного висновку, що інкриміноване ОСОБА_7 суспільно небезпечне діяння вчинене останнім у стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з чим, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, слід застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричну установу з загальним наглядом.

З таким висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

На переконання апеляційного суду, характеристика захворювання ОСОБА_7 , тяжкість і характер вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, а також ступінь його небезпечності для себе не свідчать про можливість застосування до останнього примусових заходів медичного характеру, не пов`язаних з госпіталізацією в психіатричну установу з загальним наглядом, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

При цьому, доводи захисника ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання захисника ОСОБА_12 про призначення додаткової психіатричної експертизи, мають місце, разом з тим не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки як слідує з матеріалів провадження захисник ОСОБА_12 та інші учасники судового провадження не наполягали на розгляді вказаного клопотання та не мали жодних заперечень щодо закінчення судового розгляду та переходу до судових дебатів. Крім того, відповідно до журналів судових засідань як захисник ОСОБА_12 , так і законник представник ОСОБА_14 повністю підтримували клопотання прокурора щодо застосування до ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Зважаючи на викладене апеляційний суд не вбачає підстав до скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, і залишає судове рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4