У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання засудженого ОСОБА_6 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, зарахувавши відбутий строк покарання ,-

В С Т А Н О В И В :

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, зарахувавши відбутий строк покарання.

В обґрунтування свого клопотання засуджений ОСОБА_6 зазначив, що вироком судової колегії в кримінальних справах Апеляційного суду в Полтавській області від 09.06.2005 року ОСОБА_6 було засуджено:

- за пунктами 4, 10 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 15 і пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 152 КК України - до 10 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Подальше своє утримання із санкцією покарання - довічного позбавлення волі у місцях позбавлення волі, вважає таким, що порушує статтю № 15 частина 1: -"...не може призначатися більш тяжке покарання, ніж те, що належало до застосування в момент вчинення кримінального правопорушення «Міжнародного пакту про громадянські та політичні права», а відповідно до таких підстав клопоче про заміну безстрокового покарання, пов`язаного з позбавленням волі, на покарання, що має обмежений строк такого покарання.

Вважає положення про санкційне покарання «довічного позбавлення волі» незаконним, тому що його не можна було запроваджувати в Україні завідомо, тому на думку заявника покарання, що йому призначене за вироком є протиправним, а саме рішення апеляційного суду неправосудним.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав подане ним клопотання, просив його задоволити у повному обсязі, посилаючи на обставини, зазначені у такому.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні в повному обсязі підтримала клопотання засудженого та просила таке задоволити. Зазначила, що при засудженні ОСОБА_6 невірно зазначено санкцію статті, за якою його засуджено. Крім цього додала, що в КК України не введено гуманізацію, що на її думку є несправедливим.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання засудженого. Вважає таке необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно ч.3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким;

Однак, як слідує зі змісту поданого засудженим клопотання, таке в собі не несе прохання про заміну покарання більш м`яким або про застосування умовно-дострокового звільнення, відповідно до норм ст.ст. 81,82 КК України.

Конституцією України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; норми Конституції України є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст.152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Кримінальним кодексом України, передбачені окремі види покарань, які утворюють певну їх систему, яка закріплені у ст.51 КК України у формі встановленого законом і обов`язкового для суду вичерпного переліку видів покарань, які розташовані у певному порядку - відповідно до ступеня їх суворості. Так, статтею 51КК України визначено серед інших видів покарань визначені два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

У відповідності зі ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі є безстроковим основним видом покарання, яке встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Згідно ст. 4 КВК України, підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суд діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК України.

Судом встановлено, що вироком судової колегії в кримінальних справах Апеляційного суду в Полтавській області від 09.06.2005 року ОСОБА_6 було засуджено: п.п.4,10 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 152, ч.2 ст.15 п.п.9,11 ч.2 ст.115 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України, до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

В подальшому, Ухвалою колегії суддів палати Верховного суду України з кримінальних справ від 27.10.2005 року, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок судової колегії в кримінальних справах Апеляційного суду в Полтавській області від 09.06.2005 року без змін.

Крім цього встановлено, що постановою Ладжинського міського суду Вінницької області від 06.06.2008 року ОСОБА_6 зменшено призначене покарання за ч.2 ст. 15 і п.п.1.9 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі та вважати ОСОБА_6 засудженим за п.п. 4,10 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 152, ч.2 ст. 15 і п.п. 1,9 ч.2 ст. 115, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_6 утримується в ДУ «Закарпатська установа виконання покарання №9»

Тобто вказаний вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в своїй заяві засуджений ОСОБА_6 фактично просить змінити вирок Апеляційного суду в Полтавській області від 09.06.2005 року та Ухвалу колегії суддів палати Верховного суду України з кримінальних справ від 27.10.2005 року щодо нього та призначити йому інше (строкове) покарання.

Однак, згідно ч.2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Згідно з ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Статтею 533 КПК України визначено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Вищезазначені рішення суду відносно ОСОБА_6 набрали законної сили і, з огляду на наведені вище положення Закону, підлягають до обов`язкового виконання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у суду відсутні повноваження змінювати їх.

Загальні засади кримінального провадження, а саме положення ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 12 КПК України, як і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практика Європейського Суду з прав людини, на які посилається засуджений та його захисник, в даному випадку не надають повноважень суду для вирішення питання про заміну покарання на 15 років позбавлення волі та фактичне звільнення особи від подальшого відбуття покарання, призначеного вироком, що набрав законної сили, в тому числі і з огляду на наявне на даний час законодавче регулювання таких правовідносин та питань щодо відбуття особами такого виду покарання як довічне позбавлення волі.

Згідно з п.14 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Засуджений ОСОБА_6 просить суд 1-ї інстанції замінити призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти років.

Проте, виходячи з аналізу вимог кримінального процесуального законодавства, в порядку виконання вироку суд не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили, також не вирішується питання щодо зміни міри покарання, а лише вирішує питання, що виникли після винесення вироку у процесі його виконання.

Крім того, законність вироку Апеляційного суду в Полтавській області від 09.06.2005 року відносно ОСОБА_6 була предметом перевірки судом касаційної інстанції, а суд першої інстанції позбавлений процесуальної можливості її повторної перевірки за результатами розгляду клопотання, в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

Посилання ж ОСОБА_6 та його захисника на норми національного законодавства та на рішення Європейського суду з прав людини не спростовують вищенаведеного.

З огляду на викладені фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що подане засудженим клопотання є безпідставним і в задоволенні такого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3-6 КВК України, ст. ст. 537, 539, ст.369-372 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, зарахувавши відбутий строк покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Головуючи ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3