УХВАЛА

Справа № 569/12291/23

1-кп/569/1476/23

23 жовтня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000026 від 01.02.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.5, ст. 361, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 358 КК України,

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.5 ст. 361, ч. 2 ст.27, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст. 361 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувають матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5, ст.361, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 358 КК України, ОСОБА_5 увчиненні кримінальнихправопорушень, передбаченихч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.5 ст. 361, ч. 2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.3 ст358 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.5 ст.27, ч.2 ст. 361 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він не відповідає вимогам статті 291 КПК України.

Так, адвокат ОСОБА_9 в клопотанні про повернення обвинувального акта прокурору покликається на те, що він не відповідає вимогам статті 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, в ньому відсутнє посилання на те, що ОСОБА_4 , як і інші особи обвинувачуються у вчинені конкретних неправомірних дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого КК України ,тобто її підзахисний перебуває в статусі підозрюваного, а наведені в ньому обставини інкримінованих ОСОБА_4 як організатору кримінальних правопорушень є не конкретними, не зрозумілими стороні захисту, дії ОСОБА_7 , кваліфіковані невірно, що порушує право її підзахисного на захист. Зазначає, що згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені двох кримінальних правопорушень, а саме: за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України (в редакції Закону № 2149-IX від 24.03.2022) та за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1666-VIII від 06.10.2016), при цьому в обвинувальному акті не розмежовано, які саме дії ОСОБА_4 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України (в редакції Закону № 2149-IX від 24.03.2022), а саме несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, що призвело до підробки інформації вчиненого організованою групою під час дії воєнного стану, а які саме ОСОБА_4 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1666-VIII від 06.10.2016), а саме у підробленні офіційних документів, вчинених організованою групою. В обвинувальному акті відсутні дані щодо часу та місця створення організованої злочинної групи, а також не зазначено час, місце та спосіб вчинення ОСОБА_4 як організатором, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що порушує право її підзахисного на захист. З обвинувального акту не зрозуміло, які саме конкретні дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування як організація, а які як керівництво злочинною групою, не зазначено в чому полягали ці дії ОСОБА_4 , коли вони були ним вчинені та де саме, не зрозуміло чи входив до організованої групи ОСОБА_7 , враховуючи, що останній обвинувачується у пособництві вчинення кримінального правопорушення, а саме несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, що призвело до підробки інформації. Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361 КК України (в редакції Законів № 908-IV, від 05.06.2003, № 2289-ІV від 23.12.2004; із змінами внесеними згідно із Законом № 770-VIII від 10.11.2015), а саме у пособництві в несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, що призвело до підробки інформації, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме з ОСОБА_4 . При цьому, з обвинувального акту не вбачається ні часу, ні місця вчинення ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення. Оскільки час та місце вчинення ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_4 кримінального правопорушення впливає на кваліфікацію дій цих осіб, то відсутність в обвинувальному акті цих даних порушує право її підзахисного на захист і свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України. Окрім цього, з обвинувального акту не зрозуміло хто є співучасником інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, чи було відомо останньому як пособнику про вчинення виконавцями кримінальних правопорушень, чи був спрямований умисел ОСОБА_7 на вчинення злочинів в період дії воєнного стану, чи знав він про несанкціоноване втручання злочинною групою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під керівництвом Мацієвського в інформаційну систему - «Єдиний державний реєстр транспортних засобів». Оскільки згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , як організатор злочинної групи, залучив до злочинної діяльності ОСОБА_7 як пособника і той же час вчинив інкримінований ОСОБА_7 злочин, який полягав в пособництві несанкціонованого втручання під час дії воєнного стану ОСОБА_5 в інформаційну систему - «Єдиний державний реєстр транспортних засобів», де підроблено офіційні документи, за попередньою змовою групою осіб, то дані невідповідності обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України порушують право саме її підзахисного на захист. Стороні захисту також не зрозуміло із внесенням якої саме недостовірної інформації щодо вказаних автомобілів до інформаційної системи - Єдиного державного реєстру транспортних засобів була спрямована діяльність злочинної групи під керівництвом ОСОБА_4 та не зрозуміло в яку саме інформаційну систему мало місце, на думку сторони обвинувачення, несанкціоноване втручання, не зрозуміло які саме офіційні документи були підроблені, в якій формі ці документи були створені, в електронній чи паперовій, не зрозуміло спосіб підробки документів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 в клопотанні про повернення обвинувального акта прокурору вважає, що виявлені ним та наведені нижче недоліки акту не можуть бути усунутими під час судового розгляду, що в свою чергу позбавляє обвинуваченого захищатись від висунутого проти нього обвинувачення, а тому є підставою для повернення акту прокурору з підстав визначених п.3, ч.3, ст. 314 КПК України. Зазначає, що в порушення вимог п. 5, ч.2 ст. 291 КПК України формулювання пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення взагалі не містить таких понять як об`єкт посягання за статтею 361 КК України, втручання в роботу автоматизованої системи та мети такого втручання, при цьому покликається на правові висновки , викладені в постановах Верховного суду від 27.09.2021 р., у справі № 570/2835/16-к та від 25.04.2023 р. в справі № 138/3409/21, у сформованому за ст. 361 КК України обвинуваченні ОСОБА_6 не зазначено в чому ж саме виразилось втручання в роботу такої автоматизованої системи як Єдиний державного реєстру транспортних засобів; виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, кваліфікація вчиненого і формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є суперечливими не лише між собою, а і між викладеними в обвинувальному акті обставинами із офіційними даними як адміністратора Єдиного державного реєстру транспортних засобів, який сам факт втручання в роботу цієї системи не лише не підтверджує, а і повністю виключає, так і адміністратора комп`ютерної програми «АРМ «Торгівля КТЗ» який зазначає, що доступ до його програми мають не окремі працівники, а весь суб`єкт господарювання як юридична особа, від імені якої і проводиться торгівля транспортними засобами. Щодо наслідків передбаченого ст. 361 КК України кримінального правопорушення, якими в обвинувальному акті зазначено заниження податку на доходи фізичних осіб, то як податковий агент такий податок за власників реалізованих транспортних засобів повинно сплачувати ТОВ «Торгтранскомфорт» саме як торгівельна організація. Також, зазначений в обвинувальному акті корисливий мотив та мета, якою визначено незаконне отримання прибутку взагалі не узгоджується із визначеною Верховним Судом метою несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи, якою є порушення алгоритму або комплексу алгоритмів функціонування системи, що і призводить до наслідків, передбачених у диспозиції ст. 361 КК України. Відсутність в обвинуваченні за ст. 358 КК України інформації про те, які ж саме наслідки правового характеру здатні спричинити наведені в обвинуваченні Акти, які ж саме права надають зазначені в обвинуваченні Акти, та кому саме; від яких саме обов`язків зазначені в обвинуваченні Акти звільнять, і якщо звільняють, то кого ж саме, вказує на відсутність фактичних обставин кримінального правопорушення та взагалі не дозволяє суду визначити межі судового розгляду щодо пред`явленого обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 проти заявлених клопотань заперечував із підстав, викладених в письмових запереченнях, поданих суду, просив суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Обвинувачені та їх захисника підтримали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Суд дійшов висновку про повернення обвинувального акта прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 листопада 2021 року (справа № 161/7092/20, провадження № 51-5946кмо20) зазначив, що кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК відсилає до ст. 291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; не долучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

При цьому, за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз юридичної складової цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акту з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який згідно висновків Верховного Суду України вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту.

Суд погоджується з доводами прокурора, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, а визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора (постанова Верховного суду від 03.07.2019 р. справа № 273/1053/17, провадження № 51-8914км18.

Однак, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, які вказують на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту та необхідність відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, яке має значення для реалізації права обвинуваченого на захист.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 березня 2019 року (справа № 753/11543/17-к провадження № 51-5990км18) зазначив, що чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням усіх ознак об`єктивної сторони злочину, суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, для реалізації права на захист та вирішення інших питань. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Верховний суд в постанові від 21.04.2021 р. справа № 295/12923/1, провадження № 51-207 км 21 зазначив, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частина 2 статті 291 КПК) по суті є консистенцією усього обвинувального акта, відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист, а відсутність у сторони захисту відомостей про місце вчинення кримінального правопорушення позбавило її можливості висловити свою думку щодо правильності визначення територіальної підсудності, а, отже, і впевнитися, що суд, який розглядає справу, є судом, встановленим законом, як цього вимагає частина 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд вважає, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає п.5, п.7 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

«Формулювання обвинувачення", як складової частини обвинувального акта, має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним".

Так, пунктом 2 частини 3 статті 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням пункту 3 частини 1статті 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Європейській конвенції з прав людини, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Європейський суд з прав людини у свої практиці вважає, що неконкретність, розмитість обвинувачення є порушенням прав обвинуваченого в світі ст. 6 Конвенції.

Так, зокрема у рішенні за справою "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 р. зазначається наступне: Європейський суд з прав людини (далі - Суд) зазначає, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі "Камасінскі проти Австрії", N 9783/82, п. 79).

Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" [ВП], N 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі "Матточіа проти Італії", N 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі "І.Н. та інші проти Австрії", N 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі "Даллос проти Угорщини", N 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллос проти Угорщини", п. 47).

Згідно з ч. 1 ст. 348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не надасть повну, детальну інформацію, яка відома прокурору, щодо пред`явленого особі обвинувачення, а обвинувачений не буде детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Як вбачається з обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, в ньому відсутнє посилання на те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень.

Посилання в обвинувальному акті на зібрання досудовим розслідуванням достатніх даних для обвинувачення вищезазначених осіб у вчиненні правомірних дій, на думку суду не є обвинуваченням, а саме твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

В обвинувальному акті відсутнє твердження про вчинення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, що на думку суду суперечить п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.

В обвинувальному акті відсутні дані щодо часу та місця створення організованої злочинної групи, а також не зазначено час, місце та спосіб вчинення ОСОБА_4 як організатором, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не зазначено які саме конкретні дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування як організація, а які як керівництво злочинною групою, не зазначено в чому полягали ці дії ОСОБА_4 , коли вони були ним вчинені та де саме, не зазначено місце де ОСОБА_4 нібито повідомив своєму знайомому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про свій злочинний намір довівши до їх відома деталі злочинного плану, не зазначено чи була спрямована діяльність злочинної групи під керівництвом ОСОБА_4 , на незаконне виготовлення реєстраційних документів тільки в частині огляду транспортних засобів, чи також на незаконне виготовлення реєстраційних документів в частині купівлі та продажу транспортних засобів, не зазначено із внесенням якої саме недостовірної інформації щодо вказаних автомобілів до інформаційної системи - Єдиного державного реєстру транспортних засобів була спрямована діяльність злочинної групи під керівництвом ОСОБА_4 , не зазначено до підробки якої саме інформації призвело несанкціоноване втручання в роботу інформаційної системи - Єдиного державного реєстру транспортних засобів, не зазначено спосіб вчинення інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, не зазначено які саме офіційні документи були підроблені, в якій формі ці документи були створені, не зазначено спосіб підробки документів, не зазначено ні часу, ні місця вчинення ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361 КК України, у сформованому за ст. 361 КК України обвинуваченні ОСОБА_6 не зазначено в чому ж саме виразилось втручання в роботу такої автоматизованої системи як Єдиний державного реєстру транспортних засобів, не зазначено місця підробки ОСОБА_5 актів огляду реалізованих транспортних засобів.

Як вбачається з даного обвинувального акту ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені двох кримінальних правопорушень, а саме : за ч. 3 ст. 27, ч.3 ст.358, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України, однак не розмежовано, які саме дії обвинувачених підпадають під несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, що призвело до підробки інформації вчиненого організованою групою під час дії воєнного стану, а які у підробленні офіційних документів, вчинених організованою групою.

Суд зауважує, що визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора, однак сторона обвинувачення повинна зазначити в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зокрема, час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, а у випадку не встановлення таких даних, зазначити про це в обвинувальному акті, враховуючи, що конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішими елементами кримінального переслідування, оскільки не тільки впливають на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Суд вважає, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає п.7 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, хоча з його змісту вбачається, що на підставі виданих покупцям підроблених актів технічного стану транспортних засобів було проведено перереєстрацію транспортних засобів з умисно заниженою вартістю у зв`язку з чим відбулось заниження податку на доходи фізичних осіб та військового збору та зазначено конкретні суми.

Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акта порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

Суд вважає, що вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, а неконкретність обвинувачення порушує право на захист.

За таких обставин розгляд справи без конкретного формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України.

Суд також зазначає, що відсутність у сторони захисту відомостей про місце вчинення кримінального правопорушення позбавило її можливості висловити свою думку щодо правильності визначення територіальної підсудності, а, отже, і впевнитися, що суд, який розглядає справу, є судом, встановленим законом, як цього вимагає частина 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Верховного суду від 21.04.2021р. справа № 295/12923/19)

Згідно з приписами статті 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Концепт належної правової процедури є одним із найзагальнішим і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності.

В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.

Вказані недоліки формулювання обвинувачення об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акта та, на думку суду, можуть негативно вплинути на ефективність реалізації сторонами їх процесуальних прав, а крім того і захисту обвинувачених і реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантується нормами статей 17, 20, 28 КПК України.

Суд зазначає, що на стадії підготовчого провадження виконується функція контролю за досудовим розслідуванням, відповідність вимогам КПК України обвинувального акта та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження - судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.

Указані порушення, які допущені стороною обвинувачення при складанні обвинувального акта, на думку суду, є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинувачених, зокрема, порушують їх право знати у чому їх обвинувачують та захищатись від обвинувачення, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

Необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Суд зауважує, що відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею і під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Однак частиною 1 статті 338 КПК України встановлено право прокурора з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення змінити обвинувачення, однак при умові , якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон встановлює обов`язок прокурора викласти в обвинувальному акті, який направляється до суду, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, або зазначити в ньому про не встановлення прокурором часу, місця та способу вчинення кримінальних правопорушень та сформулювати обвинувачення, оскільки зміна обвинувачення можлива лише при встановленні під час судового розгляду нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

З огляду на викладене суд вважає, що наведені істотні порушення вимог КПК України свідчать про невідповідність направленого обвинувального акта вимогам кримінально-процесуального закону та унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314-316, 337 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору задоволити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту - задоволити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000026 від 01.02.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.5, ст. 361, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 358 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.5 ст. 361, ч. 2 ст.27, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст. 361 КК України повернути прокурору для усунення порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_13