КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/6441/21-кГоловуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5169/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000822, по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.27 п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.27 п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України;

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 та на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, до 12 листопада 2023 року, без визначення розміру застави.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладений у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Сторона захисту посилається на відсутність ризику переховування ОСОБА_11 від органів досудового розслідування та суду. За доводами захисника, суд при оцінці даного ризику не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має виключно позитивні характеристики, наявність у нього роботи, житла, міцних родинних зв`язків.

Як зазначає захисник, та обставина, що ОСОБА_11 раніше оголошувався в розшук, не є достатнім доказом наявності ризику переховуватись від суду.

За твердженнями апелянта, відсутні також ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків, оскільки неможливо впливати на невідомих осіб, які проживають за межами України, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вважає захисник, посилаючись на практику Європейського суд з прав людини та процедуру передачі проваджень у кримінальних справах між Україною та республікою Вірменія, яка регулюється Європейською конвенцією про передачу проваджень у кримінальних справах, Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, Законом України «Про міжнародні договори України» та вимогами КПК України, досудове розслідування у даному провадженні здійснювалось незаконно.

Поза увагою суду залишилось і те, що держава Україна не інформувала ОСОБА_11 про отримання клопотання про порушення щодо нього кримінального переслідування. Зазначене свідчить про те, що ніякого міжнародного доручення про порушення кримінального переслідування ОСОБА_11 не було. Звертає увагу, що переклад матеріалів досудового розслідування на українську мову здійснений неналежним чином, так як за неправильний переклад юридичною особою відповідальності ніхто не несе. Через неналежний переклад суд також був позбавлений можливості перевірити обґрунтованість висунутої підозри.

Крім наведеного вважає, що подане клопотання про продовження строку тримання під вартою та інші процесуальні документи подано некомпетентним прокурором. При цьому обвинувачений не отримував копії клопотання.

За результатами апеляційного перегляду захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 , або застосувати до ОСОБА_11 на період судового розгляду більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням обов`язку перебувати за визначеною в рішенні суду адресою, визначити наступну: АДРЕСА_1 .

В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну, необґрунтовану та невмотивовану.

У поданому клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 прокурор послався на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 2 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення.

В той же час, як вважають обвинувачений та його захисник, в судовому засіданні прокурором не було доведено наявність таких ризиків.

Зокрема, поза увагою суду залишилось те, що потерпілий і свідки перебувають у Республіці Вірменія, що ставить під сумнів можливість їх допиту в судовому засіданні, та виключає ризик незаконного впливу на них.

На думку захисника, суд не врахував, що сама по собі тяжкість покарання, яка може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, та чим прокурор обґрунтовує наявність ризику втечі обвинуваченого ОСОБА_9 , не є достатньою підставою для встановлення ризику втечі.

Також, як зазначає захисник, прокурором у клопотанні не обґрунтовано, а судом в ухвалі не мотивовано неможливість запобігання ризикам, на існування яких посилається прокурор, шляхом застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

В порушення вимог кримінального процесуального закону суд, продовживши строк тримання ОСОБА_9 під вартою, не визначив йому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

За доводами апелянтів, при продовженні строку тримання ОСОБА_9 під вартою суд також в достатній мірі не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце реєстраціїта проживания в Україні.

За результатами апеляційного перегляду просять оскаржувану ухвалу суду про продовження строкутримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з представлених до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, у провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000822 від 27 серпня 2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

02 серпня 2023 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на строк 60 днів, до 12 листопада 2023 року, в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Ухваливши рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованим продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема переховування обвинувачених від суду та незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому вони обвинувачуються.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому вони обвинувачуються.

Зокрема, перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченим, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у разі визнання їх винними у вчиненому злочині. При цьому, як визнав суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинувачених, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданих апеляційних скаргах захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 .

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилаються та захисники та обвинувачений ОСОБА_9 в поданих апеляційних скаргах, в тому числі посилання на можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, у виді домашнього арешту.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Не є предметом апеляційного перегляду у доводи апелянтів про те, що досудове розслідування в даному провадженні розпочато та проводилось незаконно, з порушенням норм міжнародного права, оскільки на даний час в даному провадженні здійснюється судовий розгляд, за результатами якого буде надана оцінка і цим доводам.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року, якою продовжено строк тримання ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 12 листопада 2023 року, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4