печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В :

23.10.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором, згідно вимог якого, останній проситьнакласти арешт на майно, а саме заборонити розпоряджатись майном: 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі права власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що ОСОБА_4 підозрюється у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності володіє наступним нерухомим майном:

- 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , як підозрюваній особі, відомо про можливе призначення судом додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, а тому ним можуть бути вчинені дії направлені на відчуження вищезазначеного нерухомого майна.

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, забезпечення заходу кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна підозрюваного, що і послугувало підставою для звернення до слідчого судді.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Представник сторони обвинувачення через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити і накласти арешт на майно підозрюваного з метою можливої конфіскації майна.

Представник власника майна подав до суду заяву про проведення розгляду без фіксацію технічними засобами та відмовити у задоволенні клопотання.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.07.2022 за № 0000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Київської міської прокуратурою здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

ОСОБА_4 підозрюється у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Петровське Луганської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає АДРЕСА_2 , приватний будинок, раніше не судимого 20.10.2023 повідомлено про підозру.

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Cанкція за ч. 1 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відтак, наявні підстави з якими законодавець пов`язує вирішення питання щодо арешту майна підозрюваної особи.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В своєму клопотанні детектив зазначає про наявність ризиків, а саме вказує на наявність рихику відчуження майна на тій підставі, що ОСОБА_4 відомо про можливе покарання у вигляді конфіскації майна, а тому ним можуть бути вчинені дії направлені на відчуження майна.

Стосовно даного ризику слід зазначити, що фактор тяжкості покарання не є визначальним.

У межах адміністративно-територіальних одиниць, перелік яких затверджено Наказом Міністерство юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5 (Перелік в редакції Наказів Міністерства юстиції № 1429/5 від 11.04.2022, № 1675/5 від 29.04.2022, № 1992/5 від 18.05.2022, № 2208/5 від 03.06.2022, № 2668/5 від 27.06.2022) (далі Перелік) наразі припинено доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України. Одним із таких реєстрів є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Отже, щодо нерухомого майна, розташованого у межах адміністративно-територіальних одиниць, визначених зазначеним Переліком, укладати договори купівлі-продажу поки що заборонено. Таким чином клопотання щодо накладення арешту на майно, що знаходиться на тимчасово окупованій території, не обґрунтовано, бо жодних дій щодо цього майна з початку повномасштабного вторгнення російської федерації і так не можливо вчинити. Накладення арешту не призведе до уникнення ризиків відчуження майна, тому що все нерухоме майно на ТОТ і так знаходиться під арештом.

З огляду на зазначене, враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, керуючись також загальними засадами кримінального провадження, визначеними у ст. 7 КПК України, положеннями ч. 4 ст. 173 КПК України, сдідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки в застосуванні цього заходу не має підстав, приймаючи до уваги, що підозра є абстрактною та викликає сумніви щодо належності доводів на яких вона грунтується.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1