Справа №574/118/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/151/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 574/118/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 12.04.2021, за яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Буринь, Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий 19.11.2020 вироком Буринського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 200 годин громадських робіт

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити і застосувати ст. 69 КК і ст. 75 КК, призначивши покарання у виді штрафу та звільнивши від його відбування з випробуванням, поклавши передбачені ст. 76 КК обов`язки, оскільки при призначенні покарання не враховано, що він розкаявся у вчиненому, вину визнав в повному обсязі, вибачився перед потерпілою, яка не наполягала на суворому покаранні, має тяжку хворобу, хвору матір, яку доглядає, і неповнолітню дитину, працює.

Вироком Буринського районного суду Сумської області від 12.04.2021 ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і йому із застосуванням ст. 69 КК призначене покарання у виді одного року позбавлення волі. Стягнуто на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 653,80 грн.

Згідно вироку, 12.01.2021 близько 20:00 ОСОБА_6 прийшов до господарства по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , переліз через паркан і таємно, повторно, з кліток викрав трьох кролів, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2184 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього положень ст. 69 і 75 КК, тобто пом`якшення призначеного судом покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Зокрема, у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані як з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч. 1 ст. 69 і ст. 75 КК.

Так, відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу, а згідно ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували т/з у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу винного, який характеризується в цілому задовільно, не працює, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Крім того, суд врахував незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та його матері, з якою він проживає та наявність на його утриманні неповнолітньої дитини. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції визнав рецидив кримінальних правопорушень.

Узявши до уваги усі зазначені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов цілком обґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК і призначення йому покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК у виді одного року позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про ще більше пом`якшення покарання на підставі ст. 69 КК, зокрема призначення такого у виді штрафу, або ж застосування до нього положень ст. 75 КК, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки при призначенні ОСОБА_6 покарання, крім наведених вище обставин, судом також було враховано, що обвинувачений вчинив новий злочин через незначний проміжок часу після його засудження вироком Буринського районного суду Сумської області від 19.11.2020, згідно висновку органу з питань пробації ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення є високою, його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, що і свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Посилання ж ОСОБА_6 на те, що він розкаявся у вчиненому, вину визнав в повному обсязі, відшкодував заподіяні злочином збитки, вибачився перед потерпілою, має тяжку хворобу, хвору матір, яку доглядає та неповнолітню дитину, є обставинами, які характеризують особу обвинуваченого і були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Будь-яких обставин, які не були враховані при призначенні ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК і свідчили б про можливість його виправлення без відбування покарання, апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про неврахування судом думки потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, то на переконання колегії суддів такі спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, відповідно письмової заяви потерпілої ОСОБА_11 (а. к. п. 17), при призначенні обвинуваченому покарання вона покладалась на розсуд суду.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК, у зв`язку із чим, підстав для зміни чи скасування вироку за доводами обвинуваченого ОСОБА_6 не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 12.04.2021 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4