Провадження №11-кп/824/3389/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Києва, маючого вищу освіту, працюючого у КП КОР ФІРМА «ОБРІЙ» на посаді генерального директора, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 28.06.2021 близько 15 години (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_7 перебував на дорозі по вулиці за адресою: АДРЕСА_2 , під час чого у нього виник конфлікт з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Так, в ході конфлікту, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свої дій та бажаючи їх настання, на ґрунті неприязних відносин в ході конфлікту, в ході якого потерпіла намагалась вийти з салону автомобіля, в якому перебувала під час конфлікту, виставивши ліву ногу, ОСОБА_7 обома руками штовхнув двері автомобіля в результаті чого притиснув ногу потерпілої, заподіявши ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: синець на тильній поверхні 5 пальця лівої стопи, від нігтьової фаланги до проксимальної фаланги розповсюдженням на тильну частину лівої стопи в проекції 5 плюснової кістки, які відповідно до висновку експерта №281/Д від 04.11.2021 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу, у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок першої інстанції повністю та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України з зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду.

Апелянт звертає увагу, що судом, не надано належної правової оцінки тому факту, що 21.09.2022 під час допиту в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 , крім описаних судом показань, зазначила наступне: ОСОБА_12 знає як сусіда, особисто в неї з ним раніше конфліктів не було. У ОСОБА_7 був конфлікт з батьками чоловіка з побутових причин. Вона була босоніж, тому що вони їхали до її батьків. ОСОБА_13 вдарив по дверям. Чим саме не пам`ятає, але приклав значних зусиль. Двері притиснули їй ногу, потім вона її забрала та зачинила двері. Вона «візжала, так як їй було боляче». Ширина дороги така, що можуть проїхати 2 автомобіля. Намагалася вийти з автомобіля, тому що була в стані афекту та хотіла вплинути на ОСОБА_13 . Не може пояснити чи він покотив мотоцикл, чи завів його та заїхав до двору свого будинку. Інших осіб під час конфлікту не бачила. Після конфлікту подзвонила батькам чоловіка, які підійшли до них та вони усі разом пішли до сусіда, у якого є відеонагляд. Але події відбувалися поза камерами відеонагляду, тому камери не змогли їх зафіксувати. Після того, як співробітники поліції поїхали, вийшов ОСОБА_13 , з яким продовжився мовний конфлікт. Він звинуватив їх у тому, що на його територію вони викидають сміття. Між закінченням конфлікту та дзвінком до поліції минуло приблизно півгодини. Конфлікт відбувався за адресою: АДРЕСА_2 . Мотоцикл стояв далі від воріт будинку ОСОБА_13 . Як ОСОБА_7 закривав двері автомобіля, в якому вона знаходилася вона сказати не може, але він робив це руками, однією чи двома. Конфлікт відбувався протягом 10 хвилин, її криків ніхто не чув. Потерпіла особисто викликала поліцію. Слідчий експеримент проводився в іншому місці. На слідчому експерименті був інший автомобіль, не той, на якому вона їхала в день подій. Під час слідчого експерименту дитини не було. Коли саме написала заяву до поліції про вчинення злочину не пам`ятає. Постанову про закриття кримінального провадження не отримувала, ніяких скарг щодо закриття провадження не писала. Відповідні показання потерпілої, які суд не описав у вироку є такими, що суперечать дослідженим під час судового розгляду матеріалам кримінального провадження.

Крім того, при розгляді даного кримінального провадження та постановленні вироку судом першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі не дотримано та допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність висновків фактичним обставинам провадження, які перешкодили постановленню законного та обгрунтованого вироку.

Так, в порушення вказаних вимог закону серед формулювання обвинувачення за ч. 1 ст.125 КК України, яке суд визнав доведеним, не зазначено конкретного мотиву та мети заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, що має підтверджуватися дослідженими доказами, зміст яких викладається у вироку.

Такий недолік вироку свідчить про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права обвинуваченого на захист, адже останній в силу ст. 42 КПК має право знати, в чому його обвинувачують.

Також потерпіла під час допиту в судовому засіданні показала, що раніше вони з обвинуваченим лише здоровалися при зустрічі, жодних відносин не підтримували, а конфлікт у обвинуваченого був з батьками її чоловіка з побутових питань. І 28.06.2021 конфлікт відбувся між обвинуваченим та її чоловіком, а не між нею та обвинуваченим.

Об`єктивних даних про сварку між потерпілою і обвинуваченим, її характер та тривалість наведені у вироку докази не містять.

Дії обвинуваченого в ході сварки суд визнав неправильними та такими, що нібито спричинили потерпілій тілесні ушкодження, однак в цій частині не мотивував своїх висновків з посиланням на докази, не проаналізував характер, інтенсивність таких дій обвинуваченого, не навів підтвердження шкоди, яку обвинувачений нібито спричинив чоловіку потерпілої та автомобілю, за кермом якого під час конфлікту перебував чоловік потерпілої, хоча у вироку посилався на протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення, де всі ці факти зазначив заявник ОСОБА_11 .

Також суд не навів жодних висновків про те, чому обвинувачений спричинив тілесні ушкодження саме потерпілій і що зумовлювало виникнення особистих неприязних стосунків.

Суд визнав винним обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, однак, переконливих висновків щодо оцінки мотиву і мети дій обвинуваченого не зазначив.

Отже, викладені у вироку висновки містять істотні суперечності в частині встановлення судом мотивів обвинуваченого, що має значення для кваліфікації його дій та впливає на вирішення питання про його винуватість в інкримінованому злочині.

Таким чином, при ухваленні вироку суд першої інстанції допустив такі невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права обвинуваченого на захист, які в своїй сукупності завадили суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення по справі.

Крім цього під час судового розгляду судом було відмовлено стороні захисту у витребуванні документів, які б могли підтвердити позицію сторони захисту про те, що процесуальні рішення, прийняті дізнавачами та прокурорами під час проведення досудового розслідування, приймалися з грубим порушенням вимог чинного кримінального процесуального законодавства та всупереч встановленої законом належної процедури.

Крім того, судом було відмовлено в задоволені клопотання сторони захисту щодо виклику та допиту під час судового розгляду свідків захисту, а саме: ОСОБА_14 (який є сином обвинуваченого ОСОБА_7 та який відповідно до показань обвинуваченого 28.06.2021під час конфлікту з ОСОБА_11 виходив на вулицю, де відбувався конфлікт, виносив обвинуваченому ключі від гаража, для того щоб він міг забрати з вулиці його мотоцикл, та який міг би підтвердити твердження обвинуваченого про те, що під час конфлікту між ним та ОСОБА_11 , потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не була присутня в місці конфлікту) та ОСОБА_15 (який є братом обвинуваченого ОСОБА_7 , який 28.06.2021перебував за місцем проживання обвинуваченого та який також міг би підтвердити показання обвинуваченого в частині відсутності ОСОБА_10 під час конфлікту, який виник між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 )

Всі ці обставини дозволяють стверджувати про недотримання місцевим судом процедури повного судового розгляду.

Також було грубе порушення кримінального процесуального законодавства України, що істотно порушують права та свободи людини при збиранні доказів та мають наслідком визнання таких доказів очевидно недопустимими, допущених стороною обвинувачення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме:

1. Відомості до ЄРДР щодо кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України внесені 08.07.2021 о 09 год. 34 хв. 24 сек. всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 4 ст. 26, ч. 1 ст. 477 КПК України (без отримання заяви від потерпілої ОСОБА_10 )

2. Відомості щодо заяви ОСОБА_10 від 12.07.2021 не вносилися до ЄРДР, про що, зокрема свідчить витяг з ЄРДР від 23.11.2021 за підписом реєстратора ОСОБА_16 у кримінальному провадженні №0000641 від 08.07.2021.

3. Постанова першого заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_17 від 08.08.2021 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000641 від 08.07.2021, винесена незаконно, без відновлення досудового розслідування у закритому кримінальному провадженні.

4. Постанова прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_18 від 27.10.2021 року про скасування постанови начальника сектору дізнання відділу поліції № 5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 29.07.2021 про закриття кримінального провадження №0000641 від 08.07.2021 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, винесена незаконно, неуповноваженим прокурором та після спливу строку, передбаченому ч. 6 ст. 284 КПК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження на підставі аналізу наступних доказів:

- показань потерпілої ОСОБА_10 ;

- даних з протоколу прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.06.2021;

- даних з протоколу прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 12.07.2021;

- даних з висновку експертного дослідження № 043-478-2021 від 30.06.2021;

- даних з висновку експертного дослідження № 281/Д від 04.11.2021;

- даних з протоколу проведення слідчого експерименту від 28.10.2021;

- даних з висновку експерта № 282/Д від 05.11.2021;

- даних з протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 02.11.2021 за участю свідка ОСОБА_11 ;

- даних з протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 07.11.2021 за участю потерпілої ОСОБА_10 .

Однак, визнаючи ОСОБА_19 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд не надав належної правової оцінки показанням обвинуваченого, жодним чином не спростував його свідчення про те, що потерпілої ОСОБА_10 не було на місці конфлікту, який 26.08.2021 відбувся між обвинуваченим та чоловіком потерпілої - ОСОБА_11 .

Крім того, судом не було враховано той факт, що допитана у судовому провадженні потерпіла ОСОБА_10 надала показання, відповідно до яких в обвинуваченого ОСОБА_20 був тривалий конфлікт з батьками її чоловіка, що вже дає підстави для того, щоб оговорювати обвинуваченого та мати усі підстави для введення суду в оману стосовно можливих протиправних дій останнього.

За таких обставин, суд мав ретельно перевірити усі наявні докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та більш детально дослідити події, які відбувалися 28.06.2021 року і мали наслідком виникнення конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Як вбачається з обвинувального вироку суду, суд дійшов висновку про те, що 28.06.2021 між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 на фоні конфлікту виникли неприязні відносини, про що зазначив у сформульованому обвинувачені, визнаному судом доведеним.

Однак жодних доказів на підтвердження виникнення конфлікту судом не наведено, дані, що зазначені у протоколі прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.06.2021 року, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_7 в ході конфлікту пошкодив автомобіль «Тоуоtа Venza», д.н.з. НОМЕР_1 , залишивши ушкодження у вигляді подряпини та вм`ятини передніх дверей автомобіля не підтверджені жодними слідчими чи процесуальними діями, виконаними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Отже, на думку апелянта, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.03.2023, є таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім цього обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити,

пояснення представника потерпілої ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , не у повній мірі дотримався вище вказаних вимог закону.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 28.06.2021 він повертався до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 на своєму мотоциклі. При заїзді додому він виявив відсутність ключа від гаража, у зв`язку із чим він зателефонував сину, щоб той відчинив йому калитку. Поки він чекав біля мотоцикла, то побачив як йому на зустріч рухається автомобіль білого кольору, за кермом якого був чоловік. Даний автомобіль зупинився в кількох метрах від нього. Він підійшов до водія даного автомобіля та через відчинене вікно автомобіля зробив останньому зауваження через високу швидкість руху. Потім вийшов його син, який відчинив йому калитку та після чого, він взяв ключі від гаража, відчинив ворота та закотив свій мотоцикл всередину. Зазначив, що в автомобілі окрім водія, того дня нікого не було, задні двері автомобіля ніхто не відчиняв та потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень він не наносив.

Визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд послався на:

- показання потерпілої ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що 28.06.2021 близько 15 год. вона разом із чоловіком ОСОБА_11 та малолітньою дитиною, якій на той час було шість місяців, від`їжджали на своєму автомобілі марки «Toyota Venza» від батьків чоловіка, у яких того дня були у гостях. За кермом автомобіля був її чоловік ОСОБА_11 , а вона з дитиною на руках сиділа ззаду за сидінням водія. Після того, як відчинили ворота, щоб виїхати з двору батьків, вони побачили як ОСОБА_7 , повертаючись до себе додому, залишив свій мотоцикл по середині дороги, чим перекрив їм шлях. Вони під`їхали до нього ближче та її чоловік через відчинене вікно попросив ОСОБА_7 прибрати мотоцикл з дороги, щоб вони могли проїхати, на що ОСОБА_7 відповів йому агресивно залишатись на місці та почекати. Після того, як її чоловік повідомив ОСОБА_7 , що вони не можуть чекати, ОСОБА_7 підійшов до її чоловіка та через відкрите вікно автомобіля вдарив останнього по голові. Вона злякалась, відчинила двері автомобіля та тримаючи дитину на руках намагалась вийти з нього поставивши ліву невзуту ногу на поріг автомобіля, щоб зробити ОСОБА_7 зауваження та в цей час ОСОБА_7 почав закривати двері автомобіля, чим затиснув її ногу між дверима та порогом автомобіля. Вона закричала від болю, через що її чоловік вийшов з автомобіля та підійшов до неї, щоб допомогти, а ОСОБА_7 в цей час пішов до себе додому та закотив свій мотоцикл у свій двір. Вони з чоловіком викликали поліцію на місце події та 30.06.2021 вона звернулась до судово-медичного експерта у зв`язку із тим, що біль у нозі не припинявся;

- дані з протоколу прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.06.2021, відповідно до якого ОСОБА_11 повідомляв про нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень його дружині ОСОБА_10 ; (т.1 а.с. 110);

- дані з протоколу прийняття зави про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.07.2021, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомляла про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_21 28.06.2021; (т. 1 а.с. 111-113);

- дані з висновку експертного дослідження №043-478-2021 від 30.06.2021, відповідно до якого при судово-медичному огляді 30.06.2021 у ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: невизначеної форми синець на тильній поверхні 5 пальця лівої стопи, від нігтьової фаланги до проксимальної фаланги, з розповсюдженням на тильну частину лівої стопи в проекції 5 плеснової кістки. Відновлення порушеної анатомічної цілісності та порушеної функції тканин по місцю утворення синців у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальновизначеного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості, а тому, виявлене тілесне ушкодження, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявленого тілесного ушкодження та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету можливо, не виключено у строк, вказаний у описовій частині заяви, тобто, 28.06.2021; (т. 1 а.с. 114-117);

- дані з висновку експерта №281/Д від 04.11.2021, відповідно до якого згідно висновку експертного дослідження №043-478-2021 від 30.06.2021 відділу судово-медичної експертизи живих осіб, лікаря судово-медичного експерта, завідуючого відділу ОСОБА_22 у ОСОБА_23 був виявлений синець на тильній поверхні 5 пальця лівої стопи, від нігтьової фаланги до проксимальної фаланги, з розповсюдженням на тильну частину лівої стопи в проекції 5 плеснової кістки. Описане тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету, за давністю може відповідати вказаному в постанові терміну (28.06.2021) та відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 126-127);

- дані з протоколу проведення слідчого експерименту від 28.10.2021, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_23 відтворила обставини, за яких 28.06.2021 їй було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_21 (т.1 а.с. 128-136);

- дані з висновку експерта №282/Д від 05.11.2021, відповідно до якого згідно висновку експертного дослідження №043-478-2021 від 30.06.2021 відділу судово-медичної експертизи живих осіб, лікаря судово-медичного експерта, завідуючого відділу ОСОБА_22 у ОСОБА_23 був виявлений синець на тильній поверхні 5 пальця лівої стопи, від нігтьової фаланги до проксимальної фаланги, з розповсюдженням на тильну частину лівої стопи в проекції 5 плеснової кістки. Описане тілесне ушкодження могло утворитись за механізмом, який вказала потерпіла на слідчому експерименті 28.10.2021 від удару та/або стиснення дверцями автомобіля; (т.1 а.с. 139-140);

- дані з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.11.2021, відповідно до якого свідку ОСОБА_11 було надано для впізнання фотознімки громадян, в ході якого свідок впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 28.06.2021 нанесла потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження; (т.1 а.с. 145-147);

- дані з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.11.2021, відповідно до якого потерпілій ОСОБА_10 було надано для впізнання фотознімки громадян, в ході якого потерпіла впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 28.06.2021 нанесла їй тілесні ушкодження. (т. 1 а.с. 148-150).

Оцінивши сукупність зібраних доказів, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення достатньо переконливо доведено достовірність викладених в обвинувальному акті тверджень про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального проступку.

При цьому, як зазначено в оскаржуваному вироку, доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, враховані судом при оцінці доказів, однак, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду не встановлено таких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б свідчили про очевидну недопустимість покладених в основу вироку доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав повністю доведеними викладені в обвинуваченні відомості про обставини, механізм заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, а також винність у їх умисному заподіянні саме обвинуваченим.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Так, частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом, тобто, у даному кримінальному провадженні поза розумним сумнівом мають бути доведені всі елементи, які є важливими для правової кваліфікації діяння, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може ігнорувати обставин, які встановлені під час судового розгляду, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Встановлення в судовому розгляді таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

При цьому, відповідно до положень ст. 91, 92 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК випадках, - на потерпілого. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України (в редакції Закону України № 2227-VIII від 6 грудня 2017 року), кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

За приписами ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальне правопорушення мало місце 28.06.2021 близько 15 год.

За змістом витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованого 08.07.2021, кримінальне провадження № 0000641 зареєстроване 08.07.2021 на підставі заяви ОСОБА_10 , яка надійшла 07.07.2021 (т.1 ас. 103).

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутня заява ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 07.07.2021, що свідчить про те, що відомості, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2021 є такими, що внесені без отримання заяви потерпілої ОСОБА_10 .

Крім того, зі змісту протоколу про прийняття заяви потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що заява подана останньою 12.07.2021 (т. 1 а.с. 111-113).

Однак, відомості за заявою ОСОБА_10 від 12.07.2021 не вносились до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що свідчить, зокрема, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.11.2021 у кримінальному провадженні № 0000641 від 08.07.2021, відповідно до якого кримінальне провадження № 0000641 зареєстроване 08.07.2021 на підставі заяви ОСОБА_10 , яка надійшла 07.07.2021 (т.1 а.с. 102).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

За змістом ч.ч.1-3 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що всупереч вимогам ч.1 ст.477 КПК України, тобто без отримання заяви від потерпілої ОСОБА_10 , відомості до ЄРДР щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України внесені 08.07.2021.

Крім того, у відповідності до витягу з ЄРДР від 23.11.2021 у кримінальному провадженні №0000641 від 08.07.2021, відомості за заявою ОСОБА_10 від 12.07.2021 не вносились до ЄРДР.

Також слід звернути увагу на те, що згідно з положеннями Розділу П Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України 8 лютого 2019 року N 100 (в редакції, яка діяла станом на 10 жовтня 2020 року), уповноважена службова особа на лицьовому боці письмових заяв (повідомлень), протоколів прийняття заяв про кримінальне правопорушення та іншу подію, рапортів поліцейських проставляє штамп реєстрації заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, форму якого наведено в додатку 3 до цього Порядку.

Якщо заява (повідомлення) надійшла до органу (підрозділу) поліції під час особистого звернення заявника одночасно з її (його) реєстрацією в ІТС ІПНП або журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (далі - журнал ЄО) (додаток 4), уповноважена службова особа оформлює та видає заявникові талон-повідомлення ЄО про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (додаток 5). Корінці талонів-повідомлень зберігаються в уповноваженої службової особи.

Проте, заява ОСОБА_10 не містять жодних штампів реєстрації заяви, або даних про її реєстрацію в ІТС ІПНП або журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, що ставить під сумнів звернення ОСОБА_10 з відповідною заявою про вчинене кримінальне правопорушення 12.07.2021.

Крім того, визнаючи ОСОБА_7 винуватим у тому, що він, в ході конфлікту, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свої дій та бажаючи їх настання, на ґрунті неприязних відносин в ході конфлікту, в ході якого потерпіла намагалась вийти з салону автомобіля, в якому перебувала під час конфлікту, виставивши ліву ногу, ОСОБА_7 обома руками штовхнув двері автомобіля в результаті чого притиснув ногу потерпілої, заподіявши ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: синець на тильній поверхні 5 пальця лівої стопи, від нігтьової фаланги до проксимальної фаланги розповсюдженням на тильну частину лівої стопи в проекції 5 плюснової кістки, послався на дані висновку експерта №281/Д від 04.11.2021.

Проте, поза увагою суду залишились дані, викладені у висновку експертного дослідження № 043-478-2021 від 30.06.2021, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді невизначеної форми синець на тильній поверхні 5 пальця лівої стопи, від нігтьової фаланги до проксимальної фаланги з розповсюдженням на тильну частину лівої стопи в проекції 5 плеснової кістки. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявленого тілесного ушкодження та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету, можливо, не виключено у строк, вказаний у описовій частині Заяви, тобто 28.06.2021.

Разом з тим, судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що до судово-медичного експерта потерпіла ОСОБА_10 звернулася через 2 дні після події, яка досліджувалася під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000641 від 08.07.2021.

На переконання колегії суддів, у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення та потерпілою не доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема те, що він вчинив дії, які були поставлені йому у вину і вчинив їх умисно, а висновок суду про те, що вказані тілесні ушкодження потерпілому заподіяні 28.06.2021 року приблизно о 15 год. обвинуваченою, не доведені сукупністю наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази, які є належними та допустимими у кримінальному провадженні, колегія суддів доходить висновку, що вони не є достатніми для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті та в оскаржуваному вироку, а стороною обвинувачення не доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, у кримінальному провадженні не встановлені достатні, допустимі та беззаперечні докази для доведення винуватості обвинуваченої в суді у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і з урахуванням вимог КПК України вичерпані можливості їх отримати.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримання, а апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4