Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2712/23
Провадження №: 1-кп/332/275/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 27.09.2022, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України,

встановив:

На розгляді Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 06 листопада 2023 року включно з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під ватрою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та судом при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 завив, що не отримував копії клопотання прокурора про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під ватрою, тому із зазначеного питання нічого пояснити не може.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є доцільним, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд керувався положеннями ст.331 КПК України, відповідно до ч.ч.1,3 якої під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а саме: дезертирства, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитись від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану.

Як вбачається з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, 18 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 0000428 від 27.09.2022 було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

Складене 18.11.2022 повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістки про виклик останнього 24 листопада 2022 року, 25 листопада 2022 року та 28 листопада 2022 року на 11:00 год. до приміщення Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері були вручені адміністрації за місцем проходження служби (роботи) підозрюваного, надіслані поштою за місцем проживання підозрюваного.

Крім того, 18 листопада 2022 року сканкопії повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_4 у месенджері «Viber» були направлені на номер мобільного телефону № НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні останнього та були ним отримані.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст.111, 135, 136, 278 КПК України, було вжито заходів для вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру та повісток про виклик.

24, 25 та 28 листопада 2022 року ОСОБА_4 за викликом до Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері не з`явився, про причини неявки не повідомив.

02.12.2022 постановою слідчого у кримінальному провадженні № 0000428 від 27.09.2022 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук.

30 квітня 2023 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст.208 КПК України та йому повідомлено про підозру за ч.4 ст.408 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 травня 2023 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 04 червня 2023 року включно, який був неодноразово продовжений, останній раз,- до 06 листопада 2023 року включно.

Згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Суд при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 приходить до висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним прокурором ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, перебував у розшуку, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду.

Обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є одним з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи обставини справи та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, суд приходить до висновку, що існує значна вірогідність того, що останній, з метою уникнення відповідальності може вдатися до відповідних дій.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що суворість можливого покарання, хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість, оскільки ОСОБА_4 небезпідставно обвинувачується у вчиненні в період запровадження воєнного стану на території України особливо тяжкого злочину, який міг призвести до тяжких наслідків.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, може спонукати обвинуваченого до вчинення дій з метою перешкодити встановленню обставин у кримінальному провадженні, чинити вплив на свідків.

При розгляді даного клопотання суд дійшов до висновку, що заявлені ризики існують, що є підставою для задоволення клопотання.

Крім того, обставина знайомства обвинуваченого із свідками по справі поряд із очікуваним покаранням у випадку визнання ОСОБА_4 винним може спонукати останнього до вчинення дій, скерованих на перешкоджання встановленню обставин у кримінальному провадженні шляхом впливу на свідків підтверджує доведеність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд враховує встановлену КПК України процедуру, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Крім того, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, тобто - тримання під вартою.

За приписами ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 1142, 258 - 2585, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

На підставі викладеного, суд зазначає, що у ОСОБА_4 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи наявні дані про особу обвинуваченого, суд вважає виправданим саме такий обраний запобіжний захід, оскільки обставини інкримінованого кримінального правопорушення, норми діючого кримінального процесуального законодавства та наявні ризики дають підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_4 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що узгоджується з позицією ЄСПЛ у справі "Самойлович проти України" (Samoylovich v. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано.

Суд вважає за потрібне зазначити, що вимогами ч.2 ст.184 КПК України передбачено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Зазначені вимоги закону прокурором дотримані. В той же час, вручення копії клопотання про застосування запобіжного заходу захиснику обвинуваченого вимогами діючого КПК не передбачена.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст.177-178, 181, 331, 369 - 372, 392 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 60 (шістдесят) днів тобто до 21 грудня 2023 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали направити співробітникам Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Повний текст ухвали виготовлений 24.10.2023.

Суддя: ОСОБА_1