ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3686/23 Справа № 233/4535/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

26 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з кримінальним провадженням № 0002274 заапеляційною скаргою ОСОБА_3 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.09.2023 року, яким ОСОБА_4 визнано винним за ч. 4 ст. 402 КК України та із застосуванням ст.ст. 69, 62 КК України призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців тримання на гауптвахті, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.09.2023 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , визнано останнього винним за ч. 4 ст. 402 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, яке на підставі 62 КК України замінено на тримання на гауптвахті на той же строк.

На вказаний вирок суду дружина засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду незаконний та підлягає зміні. Просить призначити ОСОБА_4 покарання з іспитовим строком 1 рік.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам КПК України, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала виходячи із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Змістовний аналіз вищевказаної норми закону вказує, що дружина обвинуваченого не входить до наведеного суб`єктного кола, яке наділено правом на апеляційне оскарження рішення суду, ухваленого на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим. Крім того, дана правова норма встановлює вичерпне коло підстав, з яких може бути оскаржений вирок суду на підставі угоди між обвинуваченим та прокурором. В угоді про визнання винуватості, як і в оскаржуваному вироку суду, визначена одна й та сама міра покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 62 КК України 1 рік 6 місяців тримання на гауптвахті; під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості та свою згоду на визначену міру покарання. Судом першої інстанції повно та детально роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки укладення та затвердження такої угоди та обмеження щодо оскарження вироку суду на підставі угоди, крім того судом першої інстанції дотримано вимоги ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України.

Коло осіб, які мають право на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції встановлено ст. 393 КПК України, згідно якої апеляційну скаргу мають право подати підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник. Дружина обвинуваченого до встановленого цією нормою закону переліку осіб, які мають право оскаржити вирок суду, не входить.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 , будучи особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу, подала апеляційну скаргу на рішення суду, яке оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, апеляційну скаргу слід повернути останній.

На підставі наведеного, керуючись ст. 392, 393, 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Повернути апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.09.2023 року, яким ОСОБА_4 визнано винним за ч. 4 ст. 402 КК України та із застосуванням ст.ст. 69, 62 КК України призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців тримання на гауптвахті.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Суддя ОСОБА_2