Справа № 632/811/23
провадження № 1-кп/632/32/24

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про продовження запобіжного заходу/

10 січня 2024 року Первомайський міськрайонний суд Харківської області колегією суддів у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м.Первомайський клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ст.ст. 152 ч. 6, 153 ч. 6, 156 ч. 2, 3011 ч.ч. 1, 3, 4КК України, запобіжного заходу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ст.ст. 152 ч. 6, 153 ч. 6, 156 ч. 2, 3011 ч.ч. 1, 3, 4 КК України.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурор, під час судового розгляду, заявив клопотання про продовження щодо ОСОБА_6 застосованого запобіжного заходу, оскільки останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а також у зв`язку із тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, вплив на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які були підставами для застосування обвинуваченому вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати, т.я. наразі кримінальне провадження по суті не розглядалося, потерпіла та свідки судом не допитані.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти продовження запобіжного заходу, просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, враховуючи визнання вини та наявність сім`ї із визначеним місцем проживання.

Захисник ОСОБА_7 підтримала думку свого підзахисного, просила застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши документи, представлені в обґрунтування клопотання та матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, суд дійшов наступного.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового розгляду, що не виключає можливості продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, враховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 22.03.2023 року ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, який продовжено ухвалами слідчого судді та суду. Строк дії запобіжного заходу закінчується 13 січня 2024 року.

Підставою прийняття такого рішення як слідчим суддею, так і колегією суддів, стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочинів, передбачених ст.ст. 152 ч. 6, 153 ч. 6, 156 ч. 2, 3011 ч.ч. 1, 3, 4 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які наразі досліджуються судом, проте і не оспорюються, метою такого рішення стало запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, - переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо ризику впливу на потерпілу, то суд враховує, що остання є малолітньою особою, родичкою обвинуваченого, а також психологічний стан дитини в контексті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , що остання наразі не допитана судом, а тому під тиском чи умовлянням, може змінити покази.

Ризик вчинення іншого правопорушення оцінюється судом з врахуванням того, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення ряду умисних корисливих правопорушень вчинених, у тому числі і тяжких, під час іспитового строку, а тому вважає його високим з урахуванням режиму воєнного стану в Україні та відсутністю інших засобів для отримання прибутку.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, а ризики, які враховані судом та виправдовують тримання його під вартою, і були підставою для застосування саме такого запобіжного заходу, не зменшилися і продовжують існувати, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки під час судового розгляду останнього, суд доходить висновку про доцільність продовження раніше застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, та доводи в його обґрунтування, не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки суду, а відтак, суд вважає за необхідне у вказаному клопотанні відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на 60 діб, по 09 березня 2024 року, включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1