Провадження № 1-кп/643/8/23
Справа № 643/2824/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000929 від 17.10.2022 року та обвинувальний акт № 0001365 від 26.04.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, має на утриманні доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого останній раз 21.01.2022 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК до 4 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено із іспитовим строком 2 роки, вироком Полтавського апеляційного суду від 23.08.2023 року ухвалено новий вирок, яким призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння аналогічних умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, в період випробувального терміну, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення проти власності за нижченаведених обставин.

Так, 15.10.2022 року приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , разом з раніше йому знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким останній час підтримував дружні відносини, діючи за раптово виниклим умислом, направленим на заволодіння майном ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, під приводом зателефонувати, попрохав у ОСОБА_7 його мобільний телефон ТМ «Huawei Р40 lite», вартістю - 3500 грн. 00 коп., та, після того, як ОСОБА_7 , будучи помилково впевненим у сумлінності намірів ОСОБА_4 , вважаючи, що останній поверне належне йому майно, передав останньому свій мобільний телефон ТМ «Huawei Р40 lite». Надалі, ОСОБА_4 , утримуючи мобільний телефон ТМ «Huawei Р40 lite» при собі, та, не бажаючи його повертати, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном ТМ «Huawei Р40 lite» на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 3500 грн. 00 коп., тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що у період часу з грудня 2022 року по квітень 2023 року у відношенні ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якою перебував у близьких відносинах, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності; ст. 29 Конституції України, згідно якої кожна людина має право на особисту недоторканність, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство, шляхом словесних образ у вигляді нецензурної лайки, погроз фізичної розправи, штовханнями, залякування, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості життя та завдання шкоди її психологічному здоров`ю у формі емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, заниження самооцінки, втрати позитивних емоцій, у зв`язку з чим був неодноразово притягнутий, а саме: 30.01.2023, 28.02.2023, 16.03.2023, 18.04.2023, 26.04.2023, до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_8 .

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_8 , з якою перебував у близьких відносинах, ОСОБА_4 , 25.04.2023 приблизно о 12 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, прийшов за місцем проживання останньої за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства, почав із силою стукати у вхідні двері вищевказаної квартири на протязі близько 20 хвилин, примушуючи ОСОБА_8 відчинити двері, при цьому його дії супроводжувались словесними образами, нецензурною лайкою, залякуванням.

В подальшому, ОСОБА_8 , злякавшись, що ОСОБА_4 пошкодить двері, відчинила їх. Далі, ОСОБА_4 , зайшовши до квартири продовжив ображати ОСОБА_8 нецензурними словами, залякувати, принижуючи її честь та гідність, демонструючи свою фізичну перевагу погрожував фізичною розправою. Протиправні дії ОСОБА_4 щодо вчинення домашнього насильства були припинені працівниками поліції, які приїхали за викликом ОСОБА_8 .

В результаті вищевказаних умисних, систематичних, протиправних дій ОСОБА_4 , вчинив відносно ОСОБА_8 , з якою перебував у близьких відносинах, психологічне насильство, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, що принижують честь та гідність особи, погрозах фізичною розправою, штовханнями, залякуваннями, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, що завдало шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, 05.06.2023 близько 07 год. 30 хв. точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на лавці біля під`їзду № 4 буд. АДРЕСА_4 , побачив раніше знайому йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка під час спілкування запросила ОСОБА_4 до себе додому.

Далі, ОСОБА_4 перебуваючи на кухні за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_5 під час вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 побачив на столі належні останній мобільні телефони ТМ «Vivo» НОМЕР_1 в корпусі синього кольору та ТМ «Хіаоmі» Redmi Al в корпусі синього кольору.

У цей момент у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить потерпілій ОСОБА_9 , вчинено повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, дочекавшись коли ОСОБА_9 покинула приміщення кухні, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, взяв руками вищевказані мобільні телефони ТМ «Vivo» НОМЕР_1 в корпусі синього кольору, вартістю, згідно з висновком експерта 2749,45 грн., та ТМ «Хіаоті» Redmi Al в корпусі синього кольору, вартістю, згідно з висновком експерта 2822,40 грн., які належали ОСОБА_9 ..

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, обернувши його на свою користь, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 5571,85 грн., тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив, про те, що визнає себе винним у скоєних кримінальних правопорушеннях та бажає надати суду показання.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Захисник не заперечував проти розгляду справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечує, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, покарання просить призначити мінімальне. Цивільний позов в рамках кримінального провадження не подав.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечує. Цивільний позов в рамках кримінального провадження не подала.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечує. Цивільний позов в рамках кримінального провадження не подала.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальних актах, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що точну дату та час не пам`ятає, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 92-А, разом з раніше йому знайомим ОСОБА_7 , з яким останній час підтримував дружні відносини, вирішив під приводом зателефонувати, попрохав у ОСОБА_7 його мобільний телефон ТМ «Huawei Р40 lite», який передав останньому свій мобільний телефон. Надалі, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном ТМ «Huawei Р40 lite» на власний розсуд.

Щодо викрадення телефону у потерпілої ОСОБА_9 . ОСОБА_4 пояснив наступне. Точного часу та дати не памятає на лавці біля під`їзду № 4 буд. АДРЕСА_4 , побачив раніше знайому йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка під час спілкування запросила ОСОБА_4 до себе додому, щоб похмелитися. Далі, ОСОБА_4 перебуваючи на кухні за місцем мешкання ОСОБА_9 під час вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 побачив на столі належні останній мобільні телефони ТМ «Vivo» НОМЕР_1 в корпусі синього кольору та ТМ «Хіаоmі» Redmi Al в корпусі синього кольору. Потім, дочекавшись коли ОСОБА_9 покинула приміщення кухні, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, взяв руками вищевказані мобільні телефони ТМ «Vivo» НОМЕР_1 в корпусі синього кольору та ТМ «Хіаомі» Redmi Al в корпусі синього кольору, які належали ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, один телефон викинув, а інший продав.

Щодо вчинення домашнього насильства над потерпілою ОСОБА_8 обвинувачений повідомив таке. Він з ОСОБА_8 перебував у близьких відносинах. У стані алкогольного сп`яніння 25.04.2023 року вдень прийшов за місцем проживання останньої за адресою: АДРЕСА_3 , почав із силою стукати у вхідні двері вищевказаної квартири на протязі близько 20 хвилин, примушуючи ОСОБА_8 відчинити двері, при цьому його дії супроводжувались словесними образами, нецензурною лайкою, залякуванням. ОСОБА_8 , злякавшись, що ОСОБА_4 пошкодить двері, відчинила їх. Далі, ОСОБА_4 , зайшовши до квартири продовжив ображати ОСОБА_8 нецензурними словами, залякувати, принижуючи її честь та гідність, демонструючи свою фізичну перевагу погрожував фізичною розправою. Протиправні дії ОСОБА_4 щодо вчинення домашнього насильства були припинені працівниками поліції, які приїхали за викликом ОСОБА_8 .

Крім того, обвинувачений у судовому засіданні щиро розкаявся у вчинених ним злочинів та просив суд суворо не карати. Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи; за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно, вчинене в умовах воєнного стану. Отже, суд визнає винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом також було досліджено документи, які стосуються особи обвинуваченого та речових доказів, а саме: ксерокопія паспорта ОСОБА_4 ; вимога щодо судимостей обвинуваченого, відповідно до якої, він раніше неодноразово судимий; довідка від лікаря психіатра, відповідно до якої обвинувачений на обліку у зазначеного лікаря не перебуває; довідка лікаря нарколога, відповідно до якої, обвинувачений ОСОБА_4 не перебуває на обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер»; постанова про визнання речових доказів від 03.08.2022 року; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_6 ; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 ; постанова Московського районного суду м. Харкова від 26.04.2023 року; постанова Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2023 року; постанова Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 року; постанова Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2023 року; постанова Московського районного суду м. Харкова від 30.01.2023 року; вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.01.2022 року; вирок Полтавського апеляційного суду від 23.08.2023 року.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, за ст. 126-1 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. Шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покараня за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до нового вироку приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточне покарання призначити у вигляді 6 років позбавлення волі.

Обвинувачений просив суд його суворо не карати.

Захисник просив суд призначити остаточне покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Щодо посилання в обвинувальному акті на встановлену обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого (щодо кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України) то суд не визнає зазначену обставину з огляду на таке.

Суд вважає, що визнання вини обвинуваченим ще не може свідчити про його щире каяття, оскільки телефон був повернутий не ним, а працівниками поліції.

Згідно висновків Великої Палати Верховного суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження того, що обвинувачений вживав заходів для виправлення наслідків вчиненого, а викрадене майно було повернуто потерпілим внаслідок дій правоохоронних органів.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений перебуває (перебував) у близьких відносинах.

При призначенні покарання ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено законом до тяжких злочинів за ч. 4 ст. 185 КК України; особу винного, який є раніше судимий; відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обтяжуючі обставини покарання у вигляді вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений перебуває (перебував) у близьких відносинах, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ст. 126-1 КК України - у вигляді одного року позбавлення волі, за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд призначає ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. а

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. ст. 75 та 76 КК України, суд не находить підстав оскільки обвинувачений раніше судимий, покарання за останнім вироком не відбув, вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, систематичне вчиняє домашне насильство, що свідчить про його високу суспільну небезпечність та відсутність переконань, направлених на дотримання законів України, про кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Крім того, вироком Полтавского апеляційного суду від 23 серпня 2023 року було скасовано вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.01.2022 року в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 186 КК України та звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та в цій частині ухвалено новий вирок яким призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_4 покарання за попереднім вироком суду покарання у вигляді 4 років позбавлення волі не відбував.

Таким чином суд за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Полтавського апеляційного суду від 23.08.2023 року, яким було скасовано вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.01.2022 року в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 186 КК України та звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та призначає остаточне покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк 6 років.

Цивільні позови не заявлені.

Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 07.08.2023 року, відповідно до ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.08.2023 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання час перебування під вартою, з моменту затримання, тобто з 07.08.2023 року по день набрання цим вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку, що один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, що суд вважає окремою підставою для залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили у разі засудження обвинуваченого до реального покарання у вигляді позбавлення волі з метою забезпечення виконання вироку.

За таких обставин, суд відповідно до ст. 374 КПК України вирішив, що запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

за ст. 126-1 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання у вигляді 4 років позбавлення волі за попереднім вироком Полтавського апеляційного суду від 23.08.2023 року, яким було скасовано вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.01.2022 року в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання - з 07 серпня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання час перебування під вартою, з моменту затримання, тобто з 07.08.2023 року по день набрання цим вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку, що один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Цивільні позові не заявлені.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Речові докази мобільний телефон ТМ «Huawei», серія «P40 lite» на 128 Gb, у кольорі - Crush Green (темно зелений), модель -NY-LXI, IMEII: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати повернутим потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1