ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/928/23 Номер провадження 11-кп/814/2559/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 11 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2021 року за №0000591, задоволено клопотання прокурора.

Обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Дейкалівка Полтавського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з раніше визначеним розміром застави в сумі 536 800 гривень строком на 60 днів, а саме до 09 грудня 2023 року.

Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт та зменшення розміру застави.

Продовжено строк дії обов`язків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_8 , місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.5 ст.185 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Урахувавши положення ст.182 КПК України, суд першої інстанції визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в раніше обраному розмірі - в сумі 536 800 гривень, дійшовши висновку, що такий її розмір зможе забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 11 жовтня 2023 року та застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити мінімальний розмір застави. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку, який не судимий, має постійне місце проживання, на утриманні малолітню дитину й матір похилого віку, тривалий час перебуває під вартою і був незаконно оголошений у розшук, оскільки є відсутніми докази його причетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення; кримінальне провадження щодо нього є сфальсифікованим; у випадку визначення мінімального розміру застави він зобов`язується перерахувати її на потреби Збройних Сил України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, при цьому, підтвердив те, що майнову шкоду потерпілим ним не відшкодовано, оскільки він не визнає винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, позицію захисника на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги й водночас не заперечував щодо зменшення ОСОБА_8 розміру застави, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ніким із учасниів судового провадження не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, будучи звільненим з-під варти з ДУ «Київський слідчий ізолятор» під заставу в сумі 567 000 гривень, учинив 3 епізоди кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.5 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна (крадіжки) повторно, поєднаного з проникненням у приміщення та сховище, організованою групою, що завдало значної шкоди потерпілому; таємного викрадення чужого майна (крадіжки) повторно, поєднаного з проникненням у приміщення та сховище, організованою групою, в особливо великих розмірах; таємного викрадення чужого майна (крадіжки) повторно, поєднаного з проникненням у приміщення та сховище, організованою групою, в умовах воєнного стану, у великих розмірах, у результаті чого потерпілим заподіяно майнової шкоди на загальну суму 1 584 753 гривні 44 копійки.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, врахувавши обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.5 ст.185 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим - від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, його вік і стан здоров`я.

При цьому, в іншому кримінальному провадженні ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3, 4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, в рамках якого він попередньо був звільнений з-під варти під заставу в сумі 567 000 гривень.

Перевіркою ж матеріалів провадження не встановлено даних щодо працевлаштування підозрюваного та наявності в нього законних джерел доходу, що має певний зв`язок із обставинами пред`явленої йому підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності. Не надано відповідних даних про це й стороною захисту в суді апеляційної інстанції. Тому з огляду на відсутність у ОСОБА_8 працевлаштування та законного джерела доходу, аргументи апелянта з приводу наявності в нього на утриманні осіб також позбавлені підстав.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 не судимий, має дитину й матір, однак дані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 трьох епізодів умисного особливо тяжкого корисливого злочину з проникненням у приміщення та сховища, повторно, організованою групою, в умовах воєнного стану, зі спричиненням потерпілим особам майнової шкоди в значному, великому й особливо великому розмірах, що мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й у вигляді домашнього арешту, про що порушується питання в апеляційній скарзі.

За практикою Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в певному розмірі за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, повинен бути еквівалентним рівню виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року Європейський суд з прав людини наголосив, що, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Одночасно продовживши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому заставу в раніше обраному розмірі в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України - в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативний запобіжний захід. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки з урахуванням обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_8 трьох епізодів особливо тяжкого злочину після внесення в іншому кримінальному провадженні за нього застави в сумі 567 000 гривень, у співучасті (в складі організованої групи), в умовах воєнного стану, предметом яких було майно потерпілих у надзвичайно великому майновому розмірі - на загальну суму 1 584 753 гривні 44 копійки, сукупності даних про особу ОСОБА_8 , доведеності таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, визначений обвинуваченому розмір застави є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, здатен забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на них обов`язків і підстави для зменшення названого розміру є відсутніми.

Твердження в апеляційної скарги, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, є необгрунтованими, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 11 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4