Єдиний унікальний номер 448/527/22
Провадження № 1-кп/448/37/23
В И Р О К

Іменем України

02.10.2023 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування 17.12.2021р. за №0000789, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт.Клевань Рівненського району Рівненської області; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з загальною середньою освітою, фізичної особи-підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 17 грудня 2021 року о 13 годин 30 хвилин, керуючи автопоїздом в складі: сідлового тягача марки «MAN TGX», тимчасовий номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Reisch Martin RHKS-35», тимчасовий номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись таким автодорогою «Львів-Шегині» на ділянці 62км+80м в с.Гостинцеве Яворівського району Львівської області в напрямку м.Львів, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: п.п.1.5, 2.3 «б», «д», 12.1, які виразилися у тому, що він (обвинувачений),керуючи технічно справним транспортним засобом проявив неуважність, під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, наявного заокруглення автодороги, стан дорожнього покриття, відповідно не відреагував на їх зміну, чим позбавив себе змоги постійно контролювати рух керованого ним автопоїзда, без причин технічного характеру не справився з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого напівпричіп марки «Reisch Martin RHKS-35», тимчасовий номерний знак НОМЕР_2 , керованого ним автопоїзду, виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час в зустрічному напрямку рухався автомобіль марки «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , який перевозив ОСОБА_6 , що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - зустрічного зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 .

Внаслідок пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_6 отримала травматичний розрив чепця та тонкої кишки, закритий перелом лівої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, струс головного мозку, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, водій автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_9 отримав закритий відламковий перелом тіла правої променевої кістки, синець в ділянці бічної стінки живота і у клубковій ділянці справа, що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в пред`явленому обвинуваченні за наведених вище обставин визнав в повному обсязі. Пояснив, що дійсно у вказаний день та час, а саме 17.12.2021р., в післяобідній час, керуючи автопоїздом в складі сідлового тягача марки «MAN», через погодні умови (падав дощ), проявив неуважність, в результаті чого не справився із керуванням та здійснив дорожньо-транспортну пригоду, після вчинення якої підбіг до інших учасників пригоди та надавав допомогу. Щиро розкаюється у вчиненому, просив вибачення в потерпілих, яким відшкодував заподіяну шкоду та досягнув порозуміння. Просить суд врахувати, що в нього на утриманні є п`ятеро неповнолітніх дітей, лише він в сім`ї працює - є підприємцем та займається перевезеннями, що є єдиним джерелом доходу, найманих працівників немає, а тому просить не застосовувати щодо нього суворої міри покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвокат ОСОБА_8 , підтримав доводи свого підзахисного. Зазначив, що такий повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив суд призначити покарання його підзахисному не пов`язаного з реальним позбавленням волі, оскільки такий відшкодував завдану шкоду, а також примирився з потерпілими особами. Просив суд не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки такі є єдиним джерелом доходу для сім`ї.

Потерпілий ОСОБА_9 , в судове засідання не з`явився, у попередньому судовому засіданні заявив клопотання (занесене в журнал судового засідання) про можливість розгляду даного кримінального провадження за його відсутності. Також зазначив, що не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 як матеріального так і морального характеру, так як усе відшкодовано та просить суд призначити не суворе покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні вказали, що не мають жодних претензій як морального, так і матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки останній відшкодував потерпілій шкоду морального характеру та витрати на лікування, і в подальшому будуть звертатися до відповідних українських та іноземних страхових компаній про виплату страхових коштів. Просять суд не застосовувати до обвинуваченого суворого покарання, а також з урахуванням його сімейного стану, не позбавляти права керування транспортними засобами.

Під час судового розгляду, прокурор ОСОБА_5 підтримав пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Просив суд призначати покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі зі звільненням від відбуття такого з випробуванням та без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, які не заперечили щодо такого порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного - відсутні, жодних клопотань з цього приводу учасниками кримінального провадження не заявлялись.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, - автопоїздом в складі: сідлового тягача марки «MAN TGX», тимчасовий номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Reisch Martin RHKS-35», тимчасовий номерний знак НОМЕР_2 , вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_6 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і характеризується необережною формою вини.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України судом визнаються: щире каяття обвинуваченого у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.67 КК України судом не встановлено.

Судом також враховується, що: обвинувачений ОСОБА_4 виключно позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його сімейний та матеріальний стан,- є одруженим, має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину: вчинив необережний злочин, після ДТП місця події не залишив, вжив заходів до максимально можливого усунення негативних наслідків своїх дій, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, а також суд враховує думку потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , котрі просять суд не позбавляти волі обвинуваченого, оскільки вони досягнули примирення, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, так як будуть звертатись про виплату відповідних страхових відшкодувань.

Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді Рівненського міськрайонного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у т.ч. окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних порушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на порушника обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети - не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, та враховуючи позицію прокурора ОСОБА_5 , котрий просив призначати покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі зі звільненням від відбуття такого з випробуванням, без позбавлення права керування транспортними засобами, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, але без відбування такого, звільнивши його від відбування основного покарання, надавши випробувальний термін.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне визначити останньому іспитовий строк тривалістю в 2 роки 6 місяців із покладенням на нього обов`язків, регламентованих п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 року у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

У ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ст.286 ч.2 КК України, судам необхідно обговорити питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи всі вищенаведені обставини в сукупності, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховуючи інформацію викладену у досудовій доповіді органу пробації, а також те, що обвинувачений виключно позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей та проживає у сільській місцевості, раніше не судимий, працевлаштований - є фізичною особою-підприємцем та його підприємницька діяльність пов`язана із перевезенням вантажу, товару, а отже використовує транспортний засіб у роботі, що є фактично єдиним джерелом доходу для прожиття і здобуття коштів для утримання неповнолітніх дітей,- суд приходить до переконання, що позбавлення права керування транспортними засобами поставить обвинуваченого ОСОБА_4 у вкрай скрутне становище щодо забезпечення необхідних життєвих потреб по утриманню сім`ї, а тому обвинуваченому слід призначити покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що буде відповідати його особі та обставинам вчиненого ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ч. 4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області у справі №944/6995/21 від 22.12.2021 року на автомобіль марки «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_2 , накладено арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області у справі №944/6995/21 від 22.12.2021 року на автопоїзд в складі тягача марки «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_5 та напівпричепа НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_14 , під керуванням якого був ОСОБА_4 , накладено арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області у справі №944/6995/21 від 13.01.2022 року частково скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 22.12.2021р., на автопоїзд в складі тягача марки «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_5 та напівпричепа НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_14 , а саме в часині заборони користування.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту з вищезазначеного майна, оскільки на даний час обставини, які були підставою накладення арешту на вказане майно,- відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне речові докази, а саме:

- автомобіль марки «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_3 , котрий зберігається на території майданчику тимчасового утримання для стоянки автомобілів, що розташований в АДРЕСА_3 , та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_4 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження, слід повернути законному володільцю - потерпілому ОСОБА_9 ;

- автопоїзд в складі тягача марки «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_5 та напівпричепа НОМЕР_6 , котрі передано на відповідальне зберігання його власнику - ОСОБА_15 , - вважати повернутими останньому.

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, процесуальні витрати по справі: за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Так, згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 31.05.2022р. до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, тобто до 30.07.2022р. Після закінчення цього строку, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до суду не звертався, а тому, як вважає суд, вказаний запобіжний захід припинив свою дію і вважається скасованим. Клопотань стороною обвинувачення щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили заявлено не було та підстав для обрання такого суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 22.12.2021 року на речові докази, - автомобіль марки «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_2 , - скасувати.

Арешт із забороною відчуження та розпорядження автопоїздом в складі тягача марки «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_5 та напівпричепа НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_14 , під керуванням якого був ОСОБА_4 , накладений відповідно до ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова у справі №944/6995/21 від 22.12.2021 року - скасувати.

Речові докази: - автомобіль марки «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_3 , котрий зберігається на території майданчику тимчасового утримання для стоянки автомобілів, що розташований в АДРЕСА_3 , та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_4 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження, - повернути законному володільцю ОСОБА_9 ;

- автопоїзд в складі тягача марки «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_5 та напівпричепа НОМЕР_6 , котрі знаходяться на відповідальному зберіганні власника ОСОБА_15 , - вважати повернутими останньому.

Процесуальні витрати по справі: - за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-21/22757-ІТ від 11.01.2022 року в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.;

- за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-21/22755-ІТ від 10.01.2022 року в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.;

- за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-21/22756-ІТ від 04.01.2022 року в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.;

- за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-22/309-ІТ від 16.03.2022 року в сумі 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривні 30 коп.;

- за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-22/3738-ІТ від 12.04.2022 року в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 коп., - стягнути з ОСОБА_4 в користь держави.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_4 - не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1