У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2023 року м. Ужгород
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
Із клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Закарпатській області, майора поліції ОСОБА_8 вбачається , що 27 серпня 2023 року, приблизно о 17 год. 00 хв. водій ОСОБА_5 керуючи технічно-справним автомобілем марки «Форд» моделі «С-Мах» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на ділянці автодороги між населеними пунктами зі сторони с.Кучава у напрямку с.Верхній Коропець, Мукачівського району, де у той час попереду, в смузі руху автомобіля на проїзній частині дороги в горизонтальному положенні перебував пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Водій ОСОБА_5 , продовжуючи рух та наближаючись до лежачого пішохода на проїзній частині дороги, не вжив заходів до маневрування та зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рухатися далі, в результаті чого, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.3, 1.10 «перешкода для руху» Правил дорожнього руху в наслідок чого допустив наїзд на лежачого пішохода ОСОБА_9 .
Тілесні ушкодження, які отримав ОСОБА_9 є небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.
16 жовтня 2023 року ОСОБА_5 , у встановленому ст.ст. 276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України
Слідчий у клопотанні стверджує, що підозра ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Також обґрунтовуючи клопотання слідчий вказує, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який йому інкримінується є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_7 та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Також ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та схиляти їх до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином ОСОБА_5 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні.
Також слідчий вказує, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.
З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігання вказаним ризикам, слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 діб.
20.10.2023 року через канцелярію суду від захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 надійшли письмові заперечення на клопотання слідчого, зокрема зазначає, що ризики на які посилається сторона обвинувачення нічим не обґрунтовані та їх існування нічим не підтверджено. Підозрюваний не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, а навпаки з моменту ДТП він вчиняв всі дії з його сторони для того щоб сприяти розкриттю злочину, був учасником проведення експертиз, до слідчого приходив на кожну його вимогу, з сім`єю потерпілого підтримує тісні зв`язки, визнав свою провину з перших днів.
Також визнання вини підозрюваним спростовує наявність ризику щодо можливого впливу останнього на свідків, потерпілих, експертів чи понятих у даному кримінальному провадженні.
Щодо ризику можливості вчинити підозрюваним інше кримінальне правопорушення, захисник зазначає, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину який характеризується необережною формою вини, раніше не судимий, а тому підстав вважати, що він вчинить новий злочин немає.
Окрім цього захисник просить слідчого суддю врахувати соціально-стримуючі зв`язки ОСОБА_5 , а саме останній має на утриманні двох малолітніх дітей, працевлаштований, є сезонним робітником та за місце м проживання і за місцем реєстрації характеризується виключно з позитивної сторони.
З урахуванням наведеного захисник просить застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід як домашній арешт чи особисте зобов`язання.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 подане клопотання підтримали, при цьому прокурор просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зокрема, прокурор звернув увагу на те, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до восьми років та наведені в клопотанні ризики є дійсними і триваючими, а відтак, більш м`який запобіжний захід, як тримання під вартою не може їм запобігти.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 . у судовому засіданні, заперечила проти задоволення клопотання слідчого з підстав та мотивів наведених у її письмових запереченнях. Вказала, що ризики визначені ст. 177 КПК України відсутні, оскільки ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнає, щиро розкаюється і намагаєть відшкодувати шкоду потерпілій, з місця пригоди не втікав а навпаки , викликав поліцію та швидку допомогу, від органів слідства наміру переховуватись немає, дає правдиві покази , має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а тому, застосування запобіжного заходу щодо нього такого як тримання під вартою є надто суворим та не відповідає принципу верховенства права.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав пояснення свого захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначила, що претензій до ОСОБА_5 вона не має та просила не обирати найбільш суворіший запобіжний захід відносно ОСОБА_5 як тримання під вартою .
Заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, а також письмові заперечення сторони захисту, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
16 жовтня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч.1. ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Вивчивши матеріали клопотання, зокрема дослідивши долучені:протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.08.2023 року, протокол допиту потерпілої ОСОБА_7 від 01.09.2023 року, протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 12.09.2023 року, висновок експерта № СЕ-19/107-23/8697-ІТ від 28.09.2023 року, вважаю обґрунтованою пред`явлену ОСОБА_5 підозру, про що свідчать додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, та яке у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які містяться в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням. Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Окрім цього, виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
В свою чергу, всі обставини провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 мають з`ясовуватися судом під час судового розгляду у встановленому законом порядку.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є визначальною підставою для обрання йому найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту.
Доводи прокурора ОСОБА_12 про необхідність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення уникнення можливості підозрюваного незаконно впливати на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення слідчий суддя вважає не переконливими, оскільки, такі ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на конкретних фактах.
При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручено 16.10.2023 року, при цьому , останній перебуваюч на волі мав змогу, впливати на свідків та експерта, однак , органом досудового розслідування, на час розгляду данного клопотання, не надано жодного підтвердження вчинення підозрюваним таких дій. Крім того, підозрюваний на виклики прокурора, слідчого та суду з`являється, має тісні соціальні зв`язки, зокрема одружений, має двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності раніше не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно.
При цьому, слідчим суддею враховується і той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких ч. 2 ст. 286 КК України, відповідальність за яке, передбачає позбавлення волі від трьох до восьми років, та усвідомлюючи неминучість покарання, підозрюваний може переховування від органів досудового розслідування та/або суду, таким чином наявний ризики, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також у судовому засіданні прокурорм не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Так, при вирішенні питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, крім наявного ризику, зазначеного у ст. 177 КПК України суд враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Отже при обранні конкретного виду запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчим суддею враховуються й вимоги положення 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та Практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання. ЇЇ треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі «Мамедова проти РФ» від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
Тому, посилання прокурора на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину не може безумовно свідчити про те, що підозрюваний у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового слідства або суду. Більш того, прокурор не вказав риси особистості або поведінки підозрюваного, які б виправдали його висновок про наявність небезпеки, що ОСОБА_5 має намір незаконно впливати на свідків, експерта та можливих очевидців скоєного правопорушення, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім цього, слідчим суддею береться до уваги й те, що підозрюваний має постійне місце проживання, одружений, має двох малолітніх дітей, а також ОСОБА_5 , не будучи затриманим, самостійно з`явився за викликом до суду, для розгляду даного клопотання.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Виходячи з встановлених слідчим суддею обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, який, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання скарг або заяв з боку сусідів не надходило, раніше не судимий, на утриманні підозрюваного перебувають двоє неповнолітніх дітей, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, прокурором доведено обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту слід відмовити.
Разом з тим, приймаючи до уваги наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від органів досудового розслідування та суду, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, слідчий суддя вважає за можливе застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю, оскільки, саме такий запобіжний захід буде достатнім для потреб досудового розслідування та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_5 слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду, за першою їх вимогою; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання ; утримуватися від спілкування зі свідками, експертом та спеціалістом в даному кримінальному провадженні; не залишати цілодобово місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзду в Україну;
Також роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Керуючись ст. ст. 176, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, на строк до двох місяців, в межах строку досудового розслідування , а саме до 15 грудня 2023 року .
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду, за першою їх вимогою; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання ; - утримуватися від спілкування зі свідками, експертом та спеціалістом в даному кримінальному провадженні ;
- не залишати цілодобово місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;
- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзду в Україну;
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено о 16 год. 10 хв., 25.10.2023 року.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1