Провадження №1-кп/761/3341/2023
В И Р О К

іменем України

06 жовтня 2023 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000938, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2021 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Кельменці Чернівецької області, українки, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок, раніше судимої:

-29.09.2016 Солом`янським районним судом міста Києва засуджено до покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі, згідно ст. 104, 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 1 (один) рік;

-04.10.2017 ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направити її для відбування покарання у виді позбавлення волі,

за обвинуваченням, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

установив:

І. Історія провадження.

02.08.2023 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора Шевченкіської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000938, внесеному 09.03.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України,

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 761/27431/23 між суддями від 02.08.2023 визначено головуючого суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 03.08.2023 у зазначеному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Ухвалою суду від 26.09.2023 у кримінальному провадженню призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

07 березня 2021 року приблизно о 18 год. 17 хв. ОСОБА_3 перебувала за адресою: м. Київ. вул. Ю. Ілленка, 11, а саме у приміщенні аптеки. Зайшовши до аптеки, ОСОБА_3 звернула свою увагу на банківську картку банку «Monobank», яка лежала на підлозі. У цей момент, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме: банківської картки банку «Monobank», «PayPass», яка є офіційним електронним платіжним документом та призначена для виконання фінансових операцій в різних банківських та торгівельних установах, видана та належить ОСОБА_6 , у якої зазначена картка випала з кишені у вказаній аптеці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вищевказаного офіційного документу, 07 березня 2021 року, приблизно о 18 год.17 хв., перебуваючи за адресою: місто Київ, вул. Ю. Іллєнка, 1, розуміючи що ніхто із сторонніх осіб за нею не спостерігає, ОСОБА_3 підняла з підлоги банківську картку банку «Monobank», «PayPass», яка видана та належить ОСОБА_6 , та пішла з карткою до каси розрахунку.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 07 березня 2021 року приблизно о 18 год. 17 хв. ОСОБА_3 перебувала за адресою: м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, 1, де незаконно заволоділа банківською карткою банку «Monobank», «PayPass», яка належить ОСОБА_6 . У цей момент, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, а саме: грошових коштів із вказаної банківської картки, шляхом розрахунку нею в магазині.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, з метою особистого збагачення, ОСОБА_3 , 07 березня 2021 року приблизно о 18 год. 17 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ю. Ілленка, у приміщенні вищезазначеної аптеці, використовуючи банківську картку банку «Monobank», «PayPass», яка належить ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи, що при розрахунку даною кредитною карткою по терміналу не потрібно вводити пін-код доступу до вказаної картки, здійснила розрахунок нею, придбавши для себе товар на загальну суму 161 гривня 90 копійок.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, з метою особистого збагачення, ОСОБА_3 , 07 березня 2021 року приблизно о 18 год. 32 хв., перебуваючи в магазині «Сільпо», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 2, використовуючи банківську банку «Monobank», «PayPass», яка належить ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи що при розрахунку даною кредитною карткою по терміналу не потрібно вводити пін-код доступу до вказаної картки, здійснила розрахунок нею, придбавши для себе товар на загальну суму 578 гривень 84 копійки. Після чого, ОСОБА_3 , 07 березня 2021 року приблизно о 18 год. 34 хв. перебуваючи в магазині «Сільпо», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 2, використовуючи банківську банку «Monobank», «PayPass», яка належить ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи що при розрахунку даною кредитною карткою по терміналу не потрібно вводити пін-код доступу до вказаної картки, здійснила розрахунок нею, придбавши для себе товар на загальну суму 660 гривень 00 копійок. Після чого, ОСОБА_3 , 07 березня 2021 року приблизно о 18 год. 42 хв., перебуваючи в магазині «Сільпо», якій розташований за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 2, використовуючи банківську банку «Monobank», «PayPass», яка належить ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи що при розрахунку даною кредитною карткою по терміналу не потрібно вводити пін-код доступу до вказаної картки, здійснила розрахунок нею, придбавши для себе товар на загальну суму 808 гривень 60 копійок.

Всього діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди на суму 2209 гривень 34 копійок.

ІІІ. Правова кваліфікація дій обвинуваченої.

Так, ОСОБА_3 привласнила офіційний документ, з корисливих мотивів, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

ІV. Позиція сторін судового провадження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала у повному обсязі та вказала, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, вона вчинила зазначенні кримінально карані діяння.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 , зокрема, заявила, що вона у повній мірі усвідомила кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаялася у вчиненому, просила суд суворо не карати.

Показання обвинуваченої ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, які нею не оспорюються, є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушень, добровільності та істинності її позиції. Наведене свідчить про щире каяття ОСОБА_3 .

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі, а тому просив визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, прокурор просив призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та 3 (три) місяця, та, з урахуванням вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 29.09.2016, призначити обвинуваченій остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

V. Положення закону, якими керувався суд.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина третя та четверта статті 349 КПК України - суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 185 КК України крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб, - карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно ч. 1 ст. 357 КК України викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, -караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Згідно пунктів 3, 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.09.2019 у справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 66 КК України пом`якшуючими обставинами, зокрема є щире каяття обвинуваченого, яке полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

VI. Висновки та мотиви суду при призначенні покарання.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом обвинуваченої ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує дії останньої за ч. 1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно приписів ст. 12 КК України, відповідно є кримінальний проступок та нетяжкий (ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України);

- особу винної, яка на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, раніше судима, має місце реєстрації;

- обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обвинувачена повністю визнала свою вину, проявила готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Разом з тим, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення кримінальних правопорушень: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 , яка раніше судима, однак належних висновків для себе не зробила, знов вчинила аналогічні злочини, що свідчить про її відверте небажання стати на шлях виправлення та характеризує її з негативного боку, вказує на схильність до неправомірної асоціальної поведінки, вчинення кримінальних правопорушень.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше судима, у тому числі і за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, тому суд вважає, що виправлення обвинуваченої не можливе без ізоляції від суспільства, а тому не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України у цьому випадку, у зв`язку із чим, призначене судом покарання він має відбувати реально.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття, з урахуванням особи обвинуваченої та обставини справи, суд вважає за пропорційне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України, а саме: у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та 3 (три) місяці.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання, частково приєднати основне покарання, не відбуте за вироком Солом`янського районним судом міста Києва від 29.09.2016 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

VІI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та зважаючи на те, що відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 2, 7, 84, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та 3 (трьох) місяців.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання, частково приєднати основне покарання, не відбуте за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 29.09.2016 та остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 4 (чотирьох) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дати ухвалення цього вироку, тобто з 06 жовтня 2023 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- диск із відеозаписом, який поміщено в паперовий конверт - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- диск із відеозаписом, який поміщено в паперовий конверт - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1