ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/925/24 Справа № 237/6506/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 15 січня 2024 року, якою обвинуваченому за п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжній захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на шістдесят днів, тобто до 14.03.2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 15 січня 2024 року обвинуваченому за п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 продовжено запобіжній захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на шістдесят днів, тобто до 14.03.2024 року включно;відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, захисник ОСОБА_7 , діючим в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вищевказану ухвалу суду та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладення обов?язків. Вважає, що рішення суду 1-ї інстанції прийнято з істотним порушенням кримінального процесуального закону, судом не в повній мірі досліджено всі фактичні обставини кримінального провадження, є незаконною та необґрунтованою.

Наголошує, що прокурор належним чином не обґрунтував жодного ризику, які б давали достатні підстави судді вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважає висновок суду про відсутність будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необґрунтованими.

Зазначає, що прокурор в судовому засіданні не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Вважає, що місцевий суд обмежився вказівкою на ризики, які були підставою для обрання запобіжного захисту, не навів жодного суттєвого підтвердження існування хоча б одного з ризиків, визначених ст. 177 КПК, рішення мотивував домислами.

Звертає увагу, що обвинувачений характеризується позитивно з місця служби, користується авторитетом та повагою в колективі; за час проживання на території Іллінецької міської територіальної громади обвинувачений ОСОБА_8 зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг від сусідів не надходило.

Наголошує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, підтримує зв`язки із сім`єю, має постійне місце проживання, характеризується як добросовісна та порядна людина, а тому рішення суду першої інстанції від 15 січня 2024 року ухвалено із істотним порушенням вимог та принципів чинного кримінального процесуального законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Зазначає, що зазначений місцевим судом ризик у вигляді впливу на свідків неможливий у разі застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що прокурор не подав жодного доказу того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому було повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Зауважує, що в матеріалах кримінального провадження наявна довідка від 09.07.2023 року, в якій зазначено, що у ОСОБА_8 струс мозку та бронхопневмонія, у зв`язку з чим останній потребує відповідного лікування.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених у ній.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що у провадженні Димитровського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 15 січня 2024 року обвинуваченому за п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на шістдесят днів, тобто до 14.03.2024 року включно;відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Суд 1-ї інстанції врахував, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо; підставою застосування або продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1,5,7 ч.2 ст.115 та ч.2 ст.15 п.п.1,5,7 ч.2 ст.115 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі продовжує існувати, оскільки обвинувачений, який є військовослужбовцем, цілком має мотив та можливість вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу і які наразі не допитані безпосередньо в судовому засіданні.

Щодо ризику можливості вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, суд вже вдруге констатував, що наявність цього ризику прокурором знову не доведена, а доводи, викладені у клопотанні з цього приводу, мають вигляд припущень сторони обвинувачення і не підтверджені жодним чином матеріалами клопотання.

Разом із тим, ураховуючи наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд правильно прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд 1-ї інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його із під варти.

При цьому, посилання сторони захисту, що місцевим судом необґрунтовано прийнято до уваги всі доводи прокурора щодо наявності ризиків, колегіє суддів до уваги не бере, оскільки судом 1-ї інстанції ретельно перевірено всі ризики, при цьому, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення місцевим судом вдруге визнаний необґрунтованим.

Крім того, судом апеляційної інстанції критично сприймаються доводи захисника щодо наявності позитивної характеристики обвинуваченого, зв`язків із сім`єю, оскільки вони існували і на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та не стали стримуючим фактором для відвернення посягання на життя та здоров`я людини.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_8 під вартою. Отже, судом вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а і відомості, які характеризують особу обвинуваченого, характер та обставини кримінального правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням, а судом 1- інстанції надано обґрунтовану та повну оцінку заявленим прокурором ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції саме ті ризики, які продовжують існувати.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, потерпілого, перешкодити кримінальному провадженню, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом 1-ї інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу. Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_8 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду 1-ї інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 15 січня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 15 січня 2024 року, якою обвинуваченому за п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжній захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на шістдесят днів, тобто до 14.03.2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4