Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/9851/21
Провадження №1-кп/523/594/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

31.10.2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представників потерпілого - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000682 від 03.06.2020 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щасливе Липовецького району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2011, 2015 років народження, працюючого водієм, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

02.06.2020р., приблизно о 11год. 40хв., водій ОСОБА_8 допустив порушення вимог п.п.1.5; 2.3 (б,); 8.10; 12.1; Правил дорожнього руху України, а саме:

- п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»,

- п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,

- п.8.10. «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»,

- п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення виразилися у тому, що в зазначений день та час, ОСОБА_9 у світлий час доби, керуючи технічно справним спеціалізованим вантажним сідловим тягачем марки «Iveko», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Paсton», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині просп. Добровольського в м. Одесі, зі сторони вул. Генерала Бочарова в напрямку вул. Ак. Заболотного, зі швидкістю приблизно 30-40км/год. Наближаючись до регульованого світлофорними об`єктом перехрестя з вул. Д. Ойстраха, для водія ОСОБА_9 розпочав мигати зелений сигнал світлофора, однак продовжуючи рух, останній вирішив не зупинятися та здійснити маневр проїхати перехрестя, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення. В подальшому, виїхавши на перехрестя, ОСОБА_9 був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну у вигляді загорання жовтого, а потім червоного забороняючого сигналу світлофору, не переконався, що його маневр буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину з права на ліво по відношенню руху автопотягу по регульованому пішохідному переходу на дозвільний сигнал світлофору та здійснив наїзд на пішохода правим бортом напівпричепа «Paсton», керованого ним автопотягу.

В результаті даної ДТП, пішохід ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження у вигляді: черепно-мозкова травма, до складу якої входить: забій головного мозку важкого ступеня, перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу середньої черепної ямки, крововилив під павутинну оболонку головного мозку, перелом лівої виличної дуги, перелом зовнішньої стінки лівої очниці, розрив правого зовнішнього слухового отвору, забійні рани, садна та синці голови; дане ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Отже, ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти ДТП, шляхом належного виконання вимог п.п.1.5; 2.3 (б); 8.10; 12.1 ПДР України і саме його фактичні дії знаходяться, у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди.

В судовому засіданні, ОСОБА_9 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, представник потерпілого, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховується особа ОСОБА_9 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та яке вчинив з необережності, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_10 », де характеризується позитивно, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2011, 2015 років народження, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_9 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та яке вчинив з необережності, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_10 », де характеризується позитивно, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2011, 2015 років народження, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - повне визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, приймаючи до уваги думку представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , яка залишила питання щодо призначення покарання ОСОБА_9 на розсуд суду, окрім того, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наслідки настання тяжких тілесних ушкоджень для потерпілого, внаслідок грубого порушення обвинуваченим вимог ПДР, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України) та без застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_9 є водієм, та ці обставини свідчать про те, що це є єдиним заробітком для обвинуваченого, на утриманні якого знаходиться родина із малолітніми дітьми.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі із випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише Законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Вирішуючи питання щодо цивільних позовів ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, внаслідок вчинення злочину та до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ПРАТ «УПСК» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, суд приходить до наступного.

У відповідності до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити характер та розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діяннями та шкодою, що настала і дати у вироку належну оцінку таким обставинам, тобто встановити точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди.

Відповідно до матеріалів провадження, позивач звернувся до суду із вищевказаними позовними заявами про відшкодування шкоди. Разом з тим, в порушення імперативних вимог ч.5 ст.49 ЦПК України позивачем не було подано доказів направлення копій таких заяв та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Таким чином, суд вважає, що позивачем були допущені істотні порушення вимог Кримінального процесуального Закону при розгляді його цивільних позовів у вказаному кримінальному провадженні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного спору.

Для проведення експертизи залучались експерти, у зв`язку із чим, процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 .

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироку законної сили обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, внаслідок вчинення злочину - залишити без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ПРАТ «УПСК» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи - залишити без задоволення.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1471,05грн., 1471,05грн., 2402,54грн., за проведення експертних досліджень - стягнути з ОСОБА_8 в повному обсязі, на користь держави.

Речові докази: сідловий тягач - повернути за належністю ОСОБА_11 ; напівпричеп - повернути за належністю ОСОБА_12 , арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2020р. на вказані транспортні засоби - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1