Справа №766/970/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,розглянувши клопотання сторони кримінального провадження № 0000110 від 19.01.2024року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000110 від 19.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування; без визначення розміру застави.

Мотивуючи клопотання, слідчий вказує, що Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 за № 159-РС військовослужбовця військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду снайпера (2 категорії) відділення снайперів взводу снайперів 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 ж військової частини.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України

є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні почав діяти воєнний стан.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у зазначеній посаді, матрос ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Молодший сержант ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді т.в.о. командира взводу снайперів 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , та майор ОСОБА_8 , перебуваючи в посаді т.в.о. командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , являються начальниками за посадою та військовим званням для матроса ОСОБА_4 снайпера (2 категорії) відділення снайперів взводу снайперів 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 30 Статуту, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст. 35 Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Разом з цим, матрос ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 29 грудня 2023 року приблизно о 15 год 00 хв у місці тимчасової дислокації взводу снайперів 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 т.в.о. командира взводу снайперів 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_7 довів військовослужбовцям цього взводу, у тому числі і матросу ОСОБА_4 бойове розпорядження т.в.о. командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 від 29.12.2023 № 286 щодо здійснення 30 грудня 2023 року переправи на лівий берег р. Дніпро в район АДРЕСА_2 для проведення посилення підрозділу, інженерного облаштування, посилення оборони у смузі відповідальності батальйону в районі ПВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та готовності до посилення передових позицій ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Отримавши вказаний наказ, одразу у відповідь, матрос ОСОБА_4 , перебуваючи у тому ж місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 30, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, відкрито відмовився виконати наказ т.в.о. командира взводу снайперів 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_7 , направлений на виконання бойового розпорядження т.в.о. командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 від 29.12.2023 №286 щодо здійснення 30 грудня 2023 року переправи на лівий берег р. Дніпро в район АДРЕСА_2 для проведення посилення підрозділу, інженерного облаштування, посилення оборони у смузі відповідальності батальйону в районі ПВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та готовності до посилення передових позицій ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », хоча об`єктивно повинен був і міг його виконати.

Внаслідок відмови виконати наказ начальника та його невиконання, особовий склад 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії рф без участі матроса ОСОБА_4 , що призвело до зниження боєздатності вказаного військового підрозділу.

Таким чином, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_4 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

20.01.2024слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, в порядку ст. 615 КПК України затримано ОСОБА_4 .

Цього ж дня, слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Причетність ОСОБА_4 до вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 за фактом відкритої відмови виконати бойовий наказ командира підрозділу військової частини НОМЕР_1 з боку військовослужбовців призвані за мобілізацією;

- допитом свідка ОСОБА_7 від 19.01.2024;

- допитом свідка ОСОБА_9 від 19.01.2024;

- допитом свідка ОСОБА_10 від 19.01.2024;

- допитом свідка ОСОБА_11 від 20.01.2024;

- іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Таким чином, слідчий зазначає, що усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, ОСОБА_4 може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Про вказані наміри ОСОБА_4 , свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх грубе порушення, вчинивши військовий злочин, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану. Зазначені обставини свідчать про необхідність його ізоляції, задля припинення можливості переховуватися від суду і слідства та перешкоджати виконанню процесуальних рішень, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом для ОСОБА_4 буде саме тримання під вартою. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі військовослужбовцями, які визнані свідками, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування, враховуючи попереднє знайомство, спільне проходження служби в лавах Збройних Сил України, шляхом вмовлянь, підкупу, погроз, іншим чином може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні із числа військовослужбовців 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , маючи на меті примусити їх до відмови від надання показів, дачі завідомо неправдивих показів при наступних допитах в якості свідків, у тому числі в суді, проведенні з ними інших слідчих дій, безпідставному наданні показів на користь підозрюваного. Дані обставини можуть перешкодити встановленню істини під час досудового розслідування та судового слідства. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, що може свідчити про відсутність у останнього бажання підкорятися наказам командування та проходження подальшої служби у Збройних силах України, що як наслідок може призвести до вчинення ним нових військових злочинів. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, стороною обвинувачення встановлено обґрунтовану наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Посилаючись на вищевикладені обставини, слідчий просить клопотання задовольнити.

Вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, вислухавши пояснення прокурора, який підтримала клопотання, просила застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника, які просили не застосовувати запобіжний захід, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

20.01.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

20.01.2024 ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 615 КПК України.

За матеріалами клопотання маються вагомі докази, які у достатній мірі вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, снайпера (2 категорії) відділення снайперів взводу снайперів 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , матроса, обставини вчинення кримінального правопорушення визнав, підозру обгрунтовано вагомим доказами, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи вищевикладені обставини, слідчий суддя вважає, що застосування іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, у даному випадку є неможливим, та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню частково та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом з цим, враховуючи, що слідчий в клопотанні просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в межах строку досудового розслідування, та враховуючи, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 від 19.01.2024 року, закінчується 19.03.2024 року, у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваного № 0000110 від 19.01.2024, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 19.03.2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до ч. 8 ст. 176, п. 5 ст. 183 КПК України слідчий суддя може не визначати розміру застави до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 402 КК України.

Керуючись ст.ст. 131,132,176-178,183,184,193-196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.03.2024 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з 20.01.2024 року

Строк дії ухвали до 19.03.2024 року включно.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено в приміщенні суду 25.01.2024 р. о 12 год. 10хв.

Слідчий суддяОСОБА_1