Справа № 367/1911/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4312/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 01 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кальнеболота, Новоархангельського району, Кіровоградської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік та на підставі ст.76 КК України зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 5850 гривень 10 копійок, моральну шкоду в сумі 100 000 гривень 00 копійок.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 13 січня 2023 року, близько 09 години 30 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки Мазда 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Павленка, в районі будинку №17 в місті Ірпінь, Бучанського району, Київської області, в напрямку від вулиці Соборної до вулиці Української, в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та пункту 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення пункту 12.1 ПДР України, згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», під час руху допустив виїзд керованого транспортного засобу за межі проїзної частини на тротуар смуги руху, де відбувся наїзд вищевказаного автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася в попутному напрямку із автомобілем, після чого відбулося зіткнення автомобіля із парканом домоволодіння АДРЕСА_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани чола, перелому 5-7 ребер ліворуч, а також забою м`яких тканин попереково-крижовій ділянки. Описані ушкодження утворилися від дії тупого(их) предмету(ів), по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним в постанові, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення переломів необхідний термін більше 21 дня.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б), д) та пункту 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений в апеляційній скарзі просить змінити його, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 до 40 000 гривень, а рішення щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 суми відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5850 гривень 10 копійок - скасувати.

В обґрунтуванні вказує, що потерпіла у позові зазначила, що сума матеріальної шкоди обґрунтована витратами на лікування, яка складає 5850 гривень 10 копійок, за пошкоджений верхній одяг, в який вона була одягнена під час дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 3500 гривень, упущеної вигоди в сумі 24000 гривень та на підтвердження позовних вимог в цій частині надала лише документи щодо придбання ліків на суму 5850 гривень 10 копійок. Суд задовольнив цивільний позов в частині матеріальної шкоди, яка складає 5850 гривень 10 копійок.

Проте, потерпіла в судовому засіданні повідомила, що він відшкодував їй 7000 гривень, які нею були витрачені на лікування в лікарні.

Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про стягнення з обвинуваченого ще додатково грошових коштів у сумі 5850 гривень 10 копійок на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальних збитків.

Також апелянт вказує, що виходячи із засад розумності і справедливості, на його думку сума моральної шкоди, яка визначена судом першої інстанції є завищеною, без жодних доказів, а також із врахуванням того, що він офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, відповідно до оскаржуваного вироку позбавлений права керування транспортними засобами, за допомогою якого міг би заробляти грошові кошти, що позбавляє його можливості в повній мірі відшкодувати моральні збитки в сумі 100 000 гривень, а також враховуючи, що він фінансово допомагає своїй матері ОСОБА_10 , на утриманні якої перебувають три неповнолітні дитини, які є його рідними сестрами, тому він здатен відшкодувати потерпілій розмір моральної шкоди лише в розмірі 40 000 гривень, що не порушує баланс між його правами та правами потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, думку потерпілої, яка заперечувала проти апеляційних вимог, та позицію прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив змінити рішення суду першої інстанції відмовивши в задоволенні цивільного позову потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються. Не оспорюється також учасниками процесу також вид та розмір призначеного обвинуваченого покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги про необгруноване вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна протиправними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла.

Районним судом вірно встановлено, що у результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_7 була спричинена шкода здоров`ю у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, після чого остання понесла матеріальні витрати під час лікування. Докази, які були надані потерпілою під час розгляду цього кримінального провадження підтверджують суму витрат на лікування та придбання медикаментів у розмірі 5850 грн. 10 коп.

Дійсно, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, потерпіла ОСОБА_7 підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_8 надавав їй 7000 грн., які були витрачені нею на лікування. При цьому вона повідомила, що коли вона перебувала в лікарні, то за словами чоловіка, загальна сума витрат на лікування склала близько 25000 гривень, однак вони не збирали всі чеки. Сума матеріальної шкоди, яка була стягнута судом першої інстанції не покриває понесених її родиною витрат на лікування. Крім того, на даний час потерпіла продовжує лікування, оскільки має проблеми зі здоров`ям після дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вказані обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги щодо необхідності відмови в задоволенні цивільного позову потерпілої в частині стягнення на її користь матеріальної шкоди є необґрунтованими.

Як вбачається з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ця шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд обґрунтовано погодився з доводами позивача, що протиправна винна поведінка ОСОБА_8 , яка спричинила потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження та перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв?язку з душевними стражданням потерпілої, істотними негативними змінами в її житті, вона була вимушена змінити свій звичний ритм життя, проходити тривале лікування, яке продовжується і до цього часу, страждає постійними головними болями і частково втратила пам`ять, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою.

Виходячи з засад розумності та справедливості, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що понесені потерпілою ОСОБА_7 моральні страждання внаслідок отриманих нею тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які стали причиною душевних хвилювань та страждань, змінили звичний для неї розпорядок життя, та будуть компенсовані шляхом стягнення з обвинуваченого грошових коштів у розмірі 100 000 гривень.

Підстав для зменшення суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, підтверджені відповідними доказами. За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_7 у частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5850 гривень 10 копійок та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 01 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: