Справа № 521/1588/24
Номер провадження:1-кс/521/409/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2024 року м. Одеса
В С Т А Н О В И В:
З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається наступне.
Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України, досудове розслідування триває.
Слідча в судовому засіданні просила задовольнити клопотання в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання було розглянуто без участі представників ПП «Продюсерський центр Аншлаг».
Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 131 Кримінального процесуального кодексу України, суть якого полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина перша статті 170 КПК України)
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено застосування арешту майна у разі існування підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. При цьому у ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 10 ст. 170 КПК України)
При цьому, слідчий суддя звертає увагу органу досудового розслідування, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Слідчою у клопотанні ставиться питання про арешт грошових коштів на рахунку підприємства та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами.
Разом з тим, діюча редакція ст. 170 КПК України не передбачає у кримінальному процесі можливості зупинення видаткових операцій з грошовими коштами, які знаходяться чи надходитимуть на рахунки фізичної або юридичної особи, а виключно передбачає можливість накладення арешту на видаткові операції. Можливість зобов`язання службових осіб банківської установи про надання відомостей щодо залишку грошових коштів також не передбачено.
Всупереч вимогам КПК України у клопотанні не заначено та не слідчою надано документи, які підтверджують право власності на майно (грошові кошти), що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третьою особою таким майном (зокрема ПП «Продюсерський центр Аншлаг»). Слідчою вказано лише, що грошові кошти можуть бути набутими протиправним шляхом.
Згідно п. 2 та п. 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні, і що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
В даному ж випадку слідча взагалі не перевіряла наявності коштів на зазначених у клопотанні рахунках, як і не обґрунтувала розумності і співмірності накладення арешту на рахунок підприємства завданням кримінального провадження, а також не обґрунтувала, чи не настане негативних наслідків для підприємства у разі вжиття заходу забезпечення у запропонованому обсязі, а саме: чи не призведе накладення арешту на усі кошти на усіх відкритих рахунках товариства до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (наприклад, можливості здійснювати фінансово-господарську діяльність, виконувати договірні зобов`язання, проводити поточні платежі, сплачувати податки, проводити виплати заробітної плати працівникам, тощо) і які будуть явно не співмірними завданню, для виконання якого слідча звертається з клопотанням.
Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для арешту майна грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження.
Окрему увагу органу досудового розслідування слід звернути на положення рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 січня 2024 року «Про невідкладні заходи із забезпечення економічної безпеки на період дії правового режиму воєнного стану», яке введено в дію Указом Президента України23 січня 2024 року за № 21/2024.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя
Ухвалу слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів.
Слідчий суддя ОСОБА_1