ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 127/2303/16-к Номер провадження 11-кп/814/2195/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, засудженого вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року за ч.3 ст.286 КК України на 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,

суд відмовив у задоволенні подання заступника начальника Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_9 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким задовольнити подання та звільнити засудженого від відбування основного покарання умовно-достроково.

При цьому зазначає, що підзахисний характеризується як особа, яка довела своє виправлення, працевлаштований підсобним робітником на підприємстві установи, до праці ставиться добросовісно, приймає участь у виховних заходах, вину у вчиненому злочині визнає, погасив борг за виконавчим листом, на профілактичному обліку не перебуває.

Стверджує, що ОСОБА_9 хоча і були допущені порушення вимог режиму відбування покарання, проте в подальшому він отримав одинадцять заохочень, що свідчить про позитивні зміни в його поведінці.

Інші учасники провадження ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.81 КК України (в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення) до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень. Крім того, прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування покарання також залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання є непереконливими.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_9 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року засуджений за ч.3 ст.286 КК України на 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно з характеристикою, за період відбування покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» ОСОБА_9 характеризувався посередньо, до праці не залучався.

З 12 серпня 2019 року ОСОБА_9 відбуває покарання у Державній установі «Машівська виправна колонія (№9)», де зарекомендував себе позитивно, до нього застосовувались заохочення, а сам засуджений приймав участь у реалізації декількох програм диференційованого виховного впливу, здобув спеціальність «слюсар з ремонту сільськогосподарської техніки та устаткування».

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст.9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

З матеріалів особової справи вбачається, що до ОСОБА_9 також застосовані стягнення за порушення розпорядку дня, а також за зберігання заборонених предметів, яке відповідно до положень ч.1 ст.133 КВК України належить до злісного порушення установленого порядку відбування покарання.

Крім того, згідно з довідкою головного бухгалтера Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» №96 від 14 квітня 2023 року, протягом усього періоду відбування покарання в установі ОСОБА_9 працював не постійно. При цьому, відомості щодо підтвердження поважності причин, з яких він не був працевлаштований у певні періоди часу, в матеріалах особової справи відсутні.

Обґрунтовано звернув увагу суд і на ту обставину, що більша частина заохочень була застосована до засудженого незадовго до виникнення у нього права на умовно-дострокове звільнення від покарання.

Крім того, всупереч доводам захисника, засуджений за вироком суду сплатив кошти лише за залучення експертів, проте ні майнову, ні моральну шкоду потерпілим не відшкодовував.

Наведені обставини свідчать, що протягом усього періоду відбування покарання у поведінці ОСОБА_9 дійсно мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки його поведінка за час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами п.1 ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого.

Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Машівськогорайонного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4