Номер провадження: 11-кп/813/793/24
Справа № 506/1010/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 01.12.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, у кримінальному провадженні №0000708 від 20.07.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокомісарівки, Дубосарського району, Республіки Молдова, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Молдова, який має неповну середню освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого 16.05.2023 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.332 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

Красноокнянським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження №0000708 від 20.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із клопотанням про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що обвинувачений неодноразово не з`являвся до суду, ухвала про привід останнього не виконана, а згідно ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області обвинуваченому змінено запобіжний захід із застави на особисте зобов`язання, та покладено обов`язки, в тому числі прибувати до суду за першою вимогою. На переконання прокурора існують ризики, передбачені, п.п. 1,3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ОСОБА_8 , покладених на нього обов`язків.

Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 01.12.2023 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27 січня 2024 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_8 може здійснити спроби переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а ухвалою суду від 30.11.2023 року останній був оголошений у розшук, оскільки отримавши особисто виклик до суду, залишив місце проживання, що підтверджено відповідними письмовими матеріалами. Крім того, ОСОБА_8 є раніше судимим за аналогічний злочин вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2023 року до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Обвинувачений неодружений, постійного місця роботи або навчання немає, є громадянином Республіки Молдова, а тому може без перешкод залишити територію України.

Пославшись на положення п.3 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не визначив розмір застави у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , зазначивши про те, що у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого вже обирався запобіжний захід у виді застави, який порушений останнім.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали, вважає, що місцевим судом порушено право обвинуваченого на захист, оскільки ОСОБА_8 бажав, щоб його захист здійснював захисник ОСОБА_7 , який до початку розгляду клопотання прокурора надіслав до суду клопотання про його участь у розгляді. Однак місцевий суд проігнорував клопотання обвинуваченого про забезпечення участі саме адвоката ОСОБА_7 , не оголосив перерву та розглянув клопотання прокурора за участі іншого захисника. Крім того, захисник зазначає, що клопотання прокурора не містить доказів того, до ОСОБА_8 не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід. Судом не надана оцінка тому, що ОСОБА_8 протягом останніх десяти років проживає на території України, має родину та дітей, а протягом розгляду в суді іншої справи щодо нього не порушував обов`язки, покладені на нього.

Апелянт також вказує, що матеріали провадження не містять доказів вручення ОСОБА_8 судових повісток, а тому він не був повідомлений про дату підготовчого судового засідання. Вважає, що жодний ризик не доведений. Крім того, захисник звертає увагу, судом порушено вимоги ст.182 КПК України, оскільки суд не застосував до ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Захисник ОСОБА_7 був присутнім у судовому засіданні апеляційного суду 19.12.2023 року, заявив клопотання про витребування із суду першої інстанції звукозапису судового засідання від 01.12.2023 року, та судове засідання апеляційного суду було відкладено на 08.01.2024 року.

В судове засідання апеляційного суду 08.01.2024 року захисник ОСОБА_7 не з`явився, надіслав клопотання про проведення судового розгляду за його відсутності, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_8 , у судовому засіданні апеляційного суду просив задовольнити апеляційну скаргу захисника та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Наполягав на тому, що судові повістки від місцевого суду він не отримував, а тому йому не було відомо про дату проведення судового засідання в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судової справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про обрання запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки останній не може не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 9 років.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, також вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий за аналогічні злочини, а саме вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2023 року за ч.2 ст.332 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

З огляду на викладене, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції та вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому дій, до обвинуваченого на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК, на які послався прокурор.

Апеляційний суд враховує наявність доказів, якими місцевий суд обґрунтовував необхідність застосування щодо ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 особисто отримав виклик до суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням, останній залишив місце проживання (підтверджується відповідними письмовими матеріалами, в тому числі поясненнями співмешканки ОСОБА_10 , яка повідомила правоохоронцям, що ОСОБА_8 зібрав свої речі та поїхав з місця свого мешкання в невідомому напрямку).

Зазначені обставини, а також те, що ОСОБА_8 є громадянином Молдови, не перебуває в шлюбних відносинах та не має офіційно на своєму утриманні малолітніх дітей, свідчать про існування ризику спроб переховування від суду.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а оскільки свідки ще не були допитані судом, оскільки судовий розгляд перебував на стадії підготовчого судового розгляду, не можна виключати можливість впливу обвинуваченого на вказаних осіб.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Доводи захисника щодо ненадання кваліфікованої правової допомоги захисником, який був залучений на окрему процесуальні дію та не забезпечення судом права захиснику ОСОБА_7 здійснити захист обвинуваченого, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки обвинувачений не був позбавлений права повідомити суду про неналежний його захист захисником ОСОБА_11 . Однак заяв щодо порушення його права на захист під час розгляду клопотання прокурора та відвід захиснику обвинувачений не заявляв.

Водночас, на законних підставах застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та всупереч вимогам ч. 3 ст. 183 КПК, не визначив обов`язковий альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, згідно положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави під час обрання/продовження тримання під вартою є обов`язком, а не правом суду, від якого він має право відступити лише в певних визначених законом випадках.

З матеріалів провадження вбачається, що у поданому клопотанні прокурор Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб. При цьому, в мотивувальній та прохальній частинах клопотання прокурор не посилався на неможливість визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , не пов`язане із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд першої інстанції безпідставно послався в мотивувальній частині ухвали на п.3 ч.4 ст.183 КПК України, відповідно до якого, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, а також мотивувальної частини оскарженої ухвали, 18.09.2023 року ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з клопотанням підозрюваного ОСОБА_8 , внесена за нього застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, була перерахована на спеціальний рахунок для підтримки ЗСУ, та відносно ОСОБА_8 змінено запобіжний захід у виді застави на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків: прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання/роботи.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин та приписів ч.4 ст.183 КПК, слід констатувати, що в даному кримінальному провадженні до ОСОБА_8 діяв запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а не застави, а тому посилання суду першої інстанції як на підставу не визначення альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому у даному випадку є безпідставним, оскільки ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави не порушувався, а тому місцевий суд був зобов`язаний визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Враховуючи допущені місцевим судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскарженої ухвали та постановлення нової ухвали, якою враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, характеристику останнього, наявності та доведеності ризиків, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує вимоги п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не одружений, офіційно утриманців не має, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків та вироку, що набрав відносно нього законної сили за вчинення аналогічного злочину, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченому в якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування ухвали суду із постановленням нової ухвали про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи встановлені колегією суддів істотні порушення вимог КПК, допущені судом першої інстанції під час судового розгляду даного кримінального провадження, які наведені вище, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду від 14.06.2021 року (справа №686/9636/18), апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 369, 418 КПК, вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на встановлені в кримінальному провадженні факти порушення вимог кримінального процесуального закону, для вжиття належних та дієвих заходів реагування, з метою неприпустимості аналогічних порушень вимог КПК під час судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 01.12.2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні №0000708 від 20.07.2023 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 .

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 27.01.2024 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян у сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 08.01.2024 року; Заставна сума за ОСОБА_8 (номер провадження №11-кп/813/793/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Обвинувачений ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 27.01.2024 року.

Довести до відома голови Красноокнянського районного суду Одеської області про допущені судом порушення вимог КПК під час розгляду клопотання прокурора щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4