1Справа № 335/1796/24 1-кс/335/761/2024
УХВАЛА
19 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в липні 2023 року, але не пізніше ніж 20 липня 2023 (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), громадянин України ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області, яка з 27.02.2022 та на час складання письмового повідомлення про підозру є тимчасово окупованою збройними формуваннями Російської Федерації (далі зф РФ) територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями РФ, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф РФ, добровільно вступив до лав незаконного воєнізованого формування т.зв. Автономная некомерческая организация «Народное ополчение Запорожской области», створеного на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, в якому зайняв керівну посаду «командира», очоливши один із його територіальних підрозділів, а саме т.зв. «Филиал «Народного ополчения» по городу Бердянск», який діє на тимчасово окупованій території м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області та у подальшому взяв участь у діяльності зазначеного незаконного воєнізованого формування.
Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.
24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 3429-ІХ від 08.11.2023, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.
Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області, яке було захоплено 27.02.2022.
Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.
За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.
Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області внесене до вказаного переліку та з 27.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками зф РФ фактично узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території міста шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади міста, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.
Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захопленій військовим шляхом території Мелітопольського району Запорізької області, у червні 2023 року, представники зф РФ, діючи за підтримки місцевих колаборантів та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення, сформували підрозділи силового блоку місцевої окупаційної влади, в тому числі і у вигляді т.зв. «Народное ополчение Запорожской области»».
Зокрема, в той же час у червні 2023 року, але не пізніше ніж 22.06.2023 (точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області представниками зф РФ створено незаконне воєнізоване формування т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области», яке має організаційну структуру військового типу та поділяється на територіальні та структурні підрозділи у вигляді взводів з визначенням особового складу кожного з них, з чітко окресленою ор¬ганізаційною структурою військового типу у вигляді підпорядкованості, єдиноначальності та дисципліни, в якому проводиться військова та стройова підготовка, а учасники мають свої позивні, а також одягнені у форменний одяг військового та камуфляжного типу.
При цьому, зазначене воєнізоване формування не відноситься до жодного із воєнізованих формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про службу безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», а також іншими законодавчими актами України, законно створених на території України.
В подальшому, приблизно в липні 2023 року, але не пізніше ніж 20.07.2023 (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), представниками зф рф та керівниками незаконного воєнізованого формування т.зв. «Автономной некоммерческой организации «Народное ополчение Запорожской области»», створено у своєму складі територіальний підрозділ т.зв. «Филиал «Народного ополчения» по г. Бердянск», що має організаційну структуру військового типу, чітко визначений керівний та особовий склад, який характеризується наявністю єдиноначальності, субординації та дисципліни, де проводиться військова та стройова підготовка, учасники якого мають позивні, носять форменний одяг військового та камуфляжного типу, мають розпізнавальні знаки у вигляді шевронів із символікою, яка відповідно до Закону України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» від 22.05.2022 є забороненою, в тому числі у вигляді букви «Z», яка використовується збройними та іншими воєнними формуваннями Російської Федерації у війні проти України як символи воєнного вторгнення в Україну, а також які здійснюють охорону громадського порядку та патрулювання території м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області.
При цьому, приблизно в той же час, але не пізніше ніж 20.07.2023 (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), громадянин України ОСОБА_6 , перебуваючи у тимчасово окупованому зф РФ м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф РФ та незаконного воєнізованого формування т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области»» та добровільно взяв участь у незаконному воєнізованому формуванні, що створений на тимчасово окупованій території с. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області, в якому зайняв керівну посаду «командира», очоливши один із його територіальних підрозділів, а саме взвод т.зв. «Филиала «Народного ополчения» по городу Бердянск», що діє на тимчасово окупованій території м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області.
Займаючи вказану керівну посаду «командира» територіального підрозділу незаконного воєнізованого формування т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области»», та виконуючи свої функціональні обов`язки, ОСОБА_6 безпосередньо брав участь в вищезазначеному територіальному підрозділі незаконного воєнізованого формування: здійснював загальне керівництво особовим складом очоленого ним підрозділу в межах своїх повноважень; організовував патрулювання, фільтраційні заходи та охорону громадської безпеки на території м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області; як «командир» територіального підрозділу незаконного воєнізованого формування т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области»» та безпосередньо брав участь у складенні ним та особовим складом очоленого ним підрозділу присяги 20.07.2023.
В ході досудового розслідування за вказаними фактами 31.01.2024 відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
02.02.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_6 у встановленому законом порядку, на підставі ч. 1 ст. 278 КПК України, та повістки про виклик останнього на 12.02.2024, 13.02.2024, 14.02.2024 опубліковані на веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
06.02.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_6 у встановленому законом порядку, на підставі ч. 1 ст. 278 КПК України, та повістки про виклик останнього на 12.02.2024, 13.02.2024, 14.02.2024 опубліковані на веб-сайті газети Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».
Крім того встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 перебуває на території с. Новопетрівка Бердянського раойну Запорізької області, яке з 28.02.2022 являється тимчасово окупованою територією.
Оскільки на теперішній час, ОСОБА_6 на слідчі дії не з`явився до м. Запоріжжя, та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення на території тимчасово окупованого м. Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_6 оголошено у розшук 15.02.2024.
Крім цього встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 на теперішній час здійснює колабораційну діяльність, а саме участь незаконному воєнізованому формуванні в інтересах окупаційної влади на тимчасово окупованої території м. Бердянськ Запорізької області, перебуваючи на посаді «командира» територіального підрозділу т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области» в м. Бердянськ.
Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні, наполягали на тому, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було вжито всі можливі заходи щодо вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та його виклику, а матеріали кримінального провадження містять достатньо даних, які свідчать про те, що останній уникає та переховується від слідства на тимчасово окупованій території України.
Захисник у судовому засіданні проти клопотання слідчого заперечувала, вважає його необгрунтованим.
Вивчивши клопотання та дослідивши докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.
Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 297-4 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся.
Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.
З огляду на зазначені положення, слідчий суддя при вирішення даного клопотання, з метою визначення наявності підстав про здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оцінює докази обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, набуття ним статусу підозрюваного, переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та наявність обгрунтованиих даних про те, що підозрюваний може переховуватися на тимчасово окупованій території України.
Так, на переконання слідчого судді, надані матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, дають підстави для висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Згідно із правовим висновком ЄСПЛ, викладеним у рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у зокрема, у випадк у наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Так, в ході розгляду даного клопотання слідчому судді надано достатньо доказів щодо дотримання органом досудового розслідування порядку вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у спосіб, передбачений КПК України.
Положення ст. 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, проте, на переконання слідчого судді, наведений слідчим у клопотанні та підтверджений доданими до нього матеріалами спосіб вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , який був направлений на забезпечення дотримання його прав щодо належного вручення останньому повідомлення про підозру та як найшвидшого отримання ним відповідного повідомлення, відповідав вищезазначеним положенням КПК України.
Поряд з цим, чинний КПК України не передбачає обов`язку органу досудового розслідування відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання в силу об`єктивних причин, яким, як встановлено слідчим суддею, було вчинено всі можливі, передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.
Поряд з цим, матеріалами, доданими до клопотання підтверджено ухилення ОСОБА_6 від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим постановою слідчого його оголошено у розшук.
З огляду на встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування, відповідно до положень ст. 297-4 КПК України, наданими матеріалами підтверджено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а також надано достатньо доказів на підтвердження того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території України, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.
Доводи сторони захисту в обгрунтування заперечень на клопотання слідчого не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання.
Керуючись ст.ст. 297-1, 297-2, 297-3, 297-4, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -
Клопотання слідчого про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні - задовольнити.
Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про здійснення спеціального досудового розслідування та опублікувати в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1