Справа № 199/6720/21
В И Р О К

іменем України

11 грудня 2023 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000284, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2021 року, близько 14:00 год., ОСОБА_5 перебував у приміщенні відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташоване в будинку № 2 по вулиці Маршала Малиновського міста Дніпра, де поруч з ним у черзі стояв ОСОБА_4 . В цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на фоні словесної суперечки стався конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 раптово виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізовуючи вказаний протиправний умисел, ОСОБА_5 18 червня 2021 року, близько 14:03 год., перебуваючи у приміщенні відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в будинку АДРЕСА_2 , знаходячись в безпосередній близькості обличчям до потерпілого ОСОБА_4 , стоячи навпроти нього, діючи умисно, наніс один удар своєю головою в обличчя ОСОБА_4 , а саме в область носа, спричинивши останньому легкі тілесних ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день), у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу зі зміщенням уламків, синців на спині носу та в обох параорбітальних областях.

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив факт вчинення зазначеного кримінального правопорушення та показав, що потерпілого до цих подій не знав. 18 червня 2021 року він разом з дружиною прийшов до відділення «ПриватБанку» в ТРЦ «Вавілон». У відділенні була доволі значна кількість відвідувачів, тому він вийшов з відділення та чекав за його межами. Оскільки перегородки і двері у відділенні зі скла, він чув і бачив все, що там відбувалося. Зокрема побачив, як потерпілий підійшов до касира без маски та з морозивом, на що касир йому зробила зауваження. Потерпілий почав сперечатися і люди в черзі почали робити йому зауваження на що той почав обзивати їх вівцями та демонстрував свою зневагу. Його дружина також зробила зауваження, на що потерпілий обізвав її лайливим словом а наказав закрити рота. Він зайшов до приміщення банку та сказав потерпілому, щоб той не ображав його дружину після чого розвернувся і пішов на вихід. Потерпілий сказав йому вслід, що якщо він не закриє рота дружині, то той це сам зробить. Він підійшов до потерпілого і щоб той заспокоївся взяв його двома руками за плечі, а той вдарив його ногою в праву колінку. Оскільки потерпілий в цей момент також рухався в його бік, вони випадково зіштовхнулися головами. Зазначає, що умислу наносити удар потерпілому у нього не було. Він вдарився своїм лобом в районі брів. Куди прийшовся удар потерпілому, він точно сказати не може. Кров у потерпілого пішла не одразу, а лише коли той почав рухати свій ніс руками.

Попри заперечення своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_5 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що до цих подій обвинуваченого не знав. Перебував по справах поблизу ТЦ «Вавилон» близько 13 години. Йому необхідно було терміново заплатити бюджетний платіж в розмірі 75000 грн., тому вирішив скористатися послугами відділення ПрАТ «ПриватБанк». Необхідно було швидко сплатити, тому зайняв чергу та пішов перекусити, а коли повернувся, то його черга вже підійшла. Підійшов до каси і при цьому доїдав морозиво, для чого приспустив маску. Спитав, куди можна викинути морозиво, але йому сказали, що нікуди, тому довелося стояти з морозивом. Коли підійшов до каси, касирка повідомила, що у них їсти та обслуговуватися не можна, на що він відповів, що не їсть, а просто тримає морозиво. Сказав, що викине морозиво, коли розберуться з платежем. Касирка вона почала давати якісь незрозумілі поради, затримувати його, казати, що він повинен бути в масці чи без маски, тримати морозиво чи не тримати, на що він відповів, що це не її справи, що вона в іншому приміщенні і якщо якісь проблеми, можна покликати начальника відділення, але, щоб не зволікала з платежем, оскільки там тільки 1000 грн. комісія для банку, він VIP-клієнт і не звик до такого спілкування. Начальниця відділення сиділа так, що її було видно. Він попросив останню підійти та врегулювати питання. В цей час за його спиною почали звучати погрози та образи. Хто саме казав, йому не відомо, бо він ні з ким особисто не розмовляв. Коли він вже вдруге звернувся до начальника відділення та повернувся обличчям до черги, то попросив не заважати йому, не розмовляти з ним, що він свою чергу вичекав та працює з касиром. Також попрохав навчитися себе поводити, оскільки це все ж таки банк, а не базар. На це обвинувачений, який стояв взагалі за дверима банку, почав йому погрожувати, казати, що його зараз взагалі винесе, що він ображає дружину останнього, погрожував зламати носа, висловлювався при цьому нецензурною лайкою. Він на останнього подивився та промовчав, але той не припиняв, тоді він ще раз покликав начальника відділення, щоб та навела лад. Касир в цей час вже все робила, реквізити були в його телефоні, тому він його їй дав та попросив переписати, на що остання погодилася та сказала почекати. Він в цей час вирішив відійти та викинути морозиво. Знімав маску і та порвалася. Він нахилився і в цей момент почув образи від жінки, а обвинувачений, який вже зайшов, в цей момент сказав, що це його дружина і щоб він не думав її ображати. На що він сказав, що якщо це дружина останнього, щоб той їй підказав, що не можна так розмовляти з людьми в громадському місці. Тоді ОСОБА_5 підійшов та почав погрожувати йому щось зламати, а він нагадав останньому, що тут всюди камери і взагалі не середньовіччя, щоб вирішувати суперечки силою, на що отримав відповідь, що тому усе-одно, він в масці і його ніхто не впізнає та відійшов. Він стояв далі, а ця жінка не втихала: казала образливі слова та висловлювалася нецензурною лайкою. Він знову попросив обвинуваченого заспокоїти свою дружину, інакше він буде вживати якісь заходи та знову звернувся до начальника відділення, щоб та навела порядок. Начальниця відділення ніяк не відреагувала, а обвинувачений підійшов до нього, почав погрожувати. Він відійшов назад наскільки зміг, а той вперед напирав. Схопив обома руками на наніс удар головою, від чого він впав, вдарився головою об скляну перегородку, вдарився рукою, втратив свідомість. Коли отямився, ОСОБА_5 стояв над ним, а жінка останнього відтягувала. Люди також почали обвинуваченого відтягувати. Він почав кричати, щоб закрили двері та не випускали обвинуваченого з відділення. Останній спочатку стояв та казав, що він нікуди не дівається, а потім почав тікати в бік виходу. Там були охоронці, люди почали кричати, щоб його затримали. Якісь хлопці обвинуваченого затримали, він до них підійшов і вони разом завели ОСОБА_5 назад до відділення де останнього вже тримала охорона. В результаті удару обвинуваченого він отримав забої голови, струс мозку середньої тяжкості, синці на руці, плечі, спині, подряпини, складний перелам носу з двома зміщеннями та припиненням дихання. Всі виявлені у нього тілесні ушкодження він отримав в результаті удару обвинуваченого. Лежав у лікарні двічі, перший раз 17 днів, була перша операція, потім друга, 8 днів. Режим лікарні він не порушував.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що ані з обвинуваченим, ані з потерпілим він особисто не знайомий. Зайшов до відділення «Приватбанку», щоб зняти гроші на відпустку, зайняв чергу та присів чекати. Коли потерпілий підійшов до каси, касир зробила йому зауваження, щоб той одягнув маску. Останній не відреагував, тоді вона знову зробила зауваження та повідомила, що не буде того обслуговувати без маски. На неодноразові прохання одягнути маску, потерпілий відповів, що він їсть морозиво і одягати її не хоче. На зауваження черги повернувся та сказав, що вони всі бидло, стадо, сказали носити маски, носіть, а він не буде. Також казав, що він всіх у банку звільнить, що він їм платить гроші (у нього була пачка грошей). На це дівчина, наскільки він зрозумів дружина обвинуваченого, зробила останньому зауваження, щоб той робив все швидше і взагалі, яке має право ображати касира. На це потерпілий висловився в її бік нецензурним словом та сказав їй закрити рота. Тоді обвинувачений підійшов до потерпілого і взяв того за плечі. В цей він свідок відволікся, оскільки вів переписку в «Телеграмі». Вказує, що потерпілий чи то спіткнувся, чи то його вдарили по нозі, від чого морозиво впало і тоді потерпілий почав сильно на всіх кричати, обвинуваченому почав кричати, що згноїть його на ОСОБА_9 , почав витирати об останнього кров. Після цього він пішов. Ніхто з присутніх в банку потерпілому не погрожував.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала суду, що працює касиром-операціоністом у «ПриватБанку». У червні 2021 року в денний час до неї підійшов потерпілий. Останній був без маски, їв морозиво, і кинув їй кошти. На зауваження, що потрібно одягнути маску та перестати їсти морозиво або відійти, почав ображати її. З черги потерпілому почали робити зауваження, що досить сперечатися, на що той почав агресивно сперечатися з чергою. Свідок не бачила, хто саме, але хтось з черги викрикнув щоб потерпілий «надів намордник», у всіх немає часу, після чого останній кинувся на дружину обвинуваченого, яка стояла близько двох метрів від нього, взяв її за грудки. Все сталося дуже швидко, зав`язалася потасовка, обвинувачений кинувся на захист дружини, почалася бійка, під час якої обвинувачений вдарив потерпілого кулаком в ніс від чого останній впав спиною на скляну стіну і зник з її поля зору. На цей час вона вже викликала охорону та мало звертала увагу на клієнтів, оскільки в неї лежали чужі кошти, досить велика сума, і вона мала їх опрацювати. В процесі суперечки, до початку бійки, потерпілий вказав реквізити для проведення платежу, тому вона продовжувала працювати з коштами, провела платіж, надала квитанцію, потерпілий розписався. На той момент у нього з носа йшла кров. Обвинувачений в цей час був в приміщенні відділення. Під час конфлікту потерпілому ніхто не погрожував, лише робили зауваження.

ОСОБА_11 , допитана судом у якості свідка, показала, що є керівником відділення «ПриватБанку» в ТРЦ «Вавилон». Влітку потерпілий прийшов до відділення, поводився неадекватно, тримав у руках морозиво, махав ним, сідав на крісла, крутився на них, на зауваження не реагував, був смиканий. Складалося враження, що той у стані сп`яніння. Під час конфлікту вона перебувала на робочому місці. Хто кого вдарив, хто до кого підійшов та інших подробиць вона особисто не бачила, але охорону викликала ще до конфлікту через поведінку потерпілого, який ображав касира. Було дві черги, одна з них у касу для великих сум. Бачила всі події на відеозаписі з камер відеоспостереження їх відділення. Зазначає, що своїми діями потерпілий виявляв повну зневагу до оточуючих.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що є дружиною ОСОБА_5 18 червня 2021 року з чоловіком прийшли до банку, щоб отримати переказ. Чекали своєї черги. Вона стояла у відділенні, чоловік за дверима, щоб не заважати, оскільки людей багато, приміщення не дуже велике. Потерпілий стояв біля каси. Хотів провести операцію, був без маски та їв морозиво, через що у останнього виник конфлікт з касиром, який тривав достатньо довго. Потерпілий касира ображав. Йому зробили кілька зауважень, а коли той вже перейшов межі у своїх висловлюваннях, вона сама зробила останньому зауваження: «Яке ви маєте право ображати касира?!». Це все, що вона тому сказала, на що потерпілий повернувся обличчям до черги, почав поводитися агресивно, нервово, махав руками, смикався, ображав всю чергу, підійшов до неї, почав погрожувати. В цей момент зайшов її чоловік, зробив потерпілому зауваження, після чого вони вдвох відійшли. Потерпілий продовжив їх ображати, погрожував фізичною розправою. Її чоловік підійшов до потерпілого. Самого моменту зіткнення вона не бачила, оскільки відволіклася, після цього вони знову відійшли. Спочатку у потерпілого крові не було а тоді потерпілий почав виламувати собі ніс і коли пішла кров, підійшов та почав бризкати на чоловіка, витирати кров об їх одежу, бігав провокував конфлікт, погрожував, поліз у її сумку.

За протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18 червня 2021 року, ОСОБА_4 просить органи поліції вжити заходи до невідомої особи, яка 18 червня 2021 року біля 14:00 год. в приміщенні відділення «ПриватБанку», розташованого на вул. Малиновського, 2, спричинила йому тілесні ушкодження.

У відповідності до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4152/541, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми КУ «ДГКБ № 16» з 18 по 24 червня 2021 року з діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, закритий перелом кісток носу».

За протоколом проведення слідчого експерименту від 15 липня 2021 року, потерпілий ОСОБА_4 показав механізм нанесення йому невідомою особою удару головою в область його носу.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1786е від 21 липня 2021 року, за даними медичної документації (внесених в акт судово-медичного дослідження (обстеження) №1758) у ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу зі зміщенням уламків, синців на спинці носу та в обох параорбітальних областях.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі пункту 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, так як останні не спричинили загрозливих для життя явищ в момент заподіяння. На підставі: п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Виявлені у нього тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область носу, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями (голова іншої особи володіє характеристиками тупого твердого предмету).

Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли бути спричинені і від 1-ї механічної дії.

Локалізація та характер виявлених у нього тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказує ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту за його участі (голова іншої особи володіє характеристиками тупого твердого предмету).

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надходження на стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №16» ДМР», тобто і в термін на який вказує обстежений та вказано у постанові.

Будь-яких судово-медичних даних за різночасовий термін отримання тілесних ушкоджень при проведенні судово-медичної експертизи не виявлено.

У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту від 15 липня 2021 року, свідок ОСОБА_11 показала механізм нанесення потерпілому ОСОБА_4 іншим чоловіком удару головою в область носу потерпілого.

За висновком судово-медичної експертизи № 1799е від 22 липня 2021 року, локалізація та характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказує свідок ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту за її участі (голова іншої особи володіє характеристиками тупого твердого предмету). Встановлення обставин отримання тілесних ушкоджень (власноруч або іншою особою) не входить до компетенції судово-медичного експерта, а є прерогативою судово-слідчих органів, можливо лише вказати, що виявлені у нього тілесні ушкодження знаходяться в анатомічній ділянці доступній для нанесення власною рукою.

На підставі ухвали слідчого судді у межах тимчасового доступу за відповідним протоколом від 05 серпня 2021 року дізнавачем у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, б. 2, вилучено диск для лазерних систем зчитування з записом із камер відеоспостереження за період з 13:00 год. 18 червня 2021 року до 15:00 год. 18 червня 2021 року.

Вказаний відеозапис досліджено в судовому засіданні і встановлено, що на ньому зафільмовано момент конфлікту між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , а також нанесення обвинуваченим одного удару своєю головою в область обличчя потерпілого, від якого останній впав.

ОСОБА_5 і ОСОБА_4 підтвердили, що зафільмовані на відеозаписі обставини відповідають дійсним.

Оцінюючи досліджені докази, суд керується вимогами ст. 94 КПК України, за якими суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За приписами ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Надаючи оцінку допустимості досліджених доказів, суд враховує, що стороною захисту оспорюється допустимість в якості доказу фактичних даних, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 15 липня 2021 року за участю свідка ОСОБА_11 , оскільки до протоколу не додано фото таблицю. Суд виходить з того, що дійсно вказаний протокол містить запис про виготовлення під час слідчого експерименту фото-таблиці яка додається до протоколу, однак така фото таблиця фактично до протоколу не додана і сторона обвинувачення зазначила, що така фото-таблиця відсутня чим порушено вимоги ч. 2 ст. 240 КПК України. При цьому, з текстового опису перебігу слідчого експерименту вбачається, що в ньому з достатньою повнотою зафіксовано фактичні обставини, які мають значення для кримінального провадження. Зокрема, свідок ОСОБА_11 показала, як ОСОБА_5 , стоячи в безпосередній близькості до потерпілого ОСОБА_4 та стоячи з правого боку до останнього, своєю головою наніс один удар в область носу потерпілого.

Ці ж самі твердження свідка, а не фото-таблиця до протоколу слідчого експерименту, оцінювалися судово-медичним експертом під час проведення судово-медичної експертизи (висновок № 1799е) від 21 липня 2021 року.

Викладений у протоколі текстовий опис перебігу слідчого експерименту був достатнім експерту, є достатнім для суду та буде достатнім для будь-якої поміркованої незаінтересованої особи для того щоб зробити висновок про те, який саме механізм спричинення тілесних ушкоджень вказала свідок ОСОБА_11 .

Сам слідчий експеримент проведено повноважною особою з дотриманням вимог ст. 240 КПК України, його форма та зміст, окрім вищенаведеного порушення ч. 2 ст. 240 КПК України, відповідають вимогам ст. 104 КПК України.

Оскільки суттєвих процедурних недоліків під час проведення слідчого експерименту та оформлення його результатів, які б «зруйнували» чи звузили права обвинуваченого, або ж обмежили його в можливостях їх ефективного використання, судом не встановлено, у суду відсутні підстави для визнання фактичних даних, отриманих за результатами слідчого експерименту, недопустимим доказом.

Стороною захисту також оспорюється допустимість в якості доказу фактичних обставин, які містяться на диску для лазерних систем зчитування з записом із камер відеоспостереження з посиланням на те, що відповідний диск не був визнаний речовим доказом.

Суд враховує, що за приписами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані).

Оскільки диск для лазерних систем зчитування містить зафіксовані за допомогою зображення відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідний матеріальний об`єкт є речовим доказом.

При цьому, КПК України не містить вимоги про винесення слідчим чи дізнавачем постанови про визнання матеріального об`єкту речовим доказом і відповідний матеріальний об`єкт за приписами ст. 98 КПК України набуває статусу речового доказу після його отримання в порядку, передбаченому законом, саме через наявність притаманних йому ознак.

Диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом отриманий повноважною особою в порядку тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді з дотримання вимог ст.ст. 159, 165, 298-3, відповідний протокол з додатками відповідає вимогам ст.ст. 104, 105 КПК України, у зв`язку з чим відповідні доводи сторони захисту щодо недопустимості доказу судом відхиляються.

Стороною захисту також оспорюється допустимість в якості доказу фактичних даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 1786е від 21 липня 2021 року. В обґрунтування відповідних доводів сторона захисту посилається на зафіксований у висновку зміст копії медичної карти стаціонарного хворого, за якою ОСОБА_4 під час перебування на стаціонарному лікуванні в КНП «МКЛ № 16» 24 червня 2021 року виписаний зі стаціонару на амбулаторне лікування у зв`язку з порушенням лікувально-охоронного режиму у відділенні знаходився у нетверезому стані, зі слів персоналу напередодні вживав алкоголь. На переконання сторони захист період лікування (понад 6 днів) є непідтвердженим.

В судовому засіданні була допитана судово-медичний експерт ОСОБА_13 , яка підтвердила складений нею вищезазначений висновок і яка роз`яснила, що тривалість розладу здоров`я у ОСОБА_4 визначався не періодом перебування останнього на стаціонарному лікуванні, а характером виявленого тілесного ушкодження у виді перелому кісток носу, який об`єктивно потребує лікування тривалістю понад 6 днів.

Досліджений судом висновок експерта складений з дотриманням вимог ст.ст. 101, 102 КПК України, попередженим про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України кваліфікованим судово-медичним експертом, яка підтримала і роз`яснила вказаний висновок в судовому засіданні, є достатньо детальним, обґрунтованим та мотивованим і суд не вбачає підстав ставити його під сумнів.

З огляду на викладене, відповідні заперечення сторони захисту щодо допустимості в якості доказу фактичних даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи, судом також відхиляються.

Заперечення щодо допустимості інших доказів сторонами на заявлялися.

Таким чином, всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_5 , визнаються судом належними і допустимими, оскільки отримані повноваженими особами, з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб і зафіксовані у належній процесуальній формі.

Надаючи оцінку достатності доказів для прийняття відповідного процесуального рішення, суд виходить з того, що стороною захисту не оспорюється сам факт того, що ОСОБА_5 18 червня 2021 року, близько 14:03 год., перебуваючи у приміщенні відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в будинку АДРЕСА_2 , знаходячись в безпосередній близькості обличчям до потерпілого ОСОБА_4 , стоячи навпроти нього, зіштовхнувся своєю головою з обличчям ОСОБА_4 .

Такі фактичні обставини, окрім визнання самим обвинуваченим, доведені сукупністю вищенаведених доказів.

В той же час сторона захисту заперечує факт нанесення ОСОБА_5 умисного удару головою в обличчя ОСОБА_4 та вважає недоведеним спричинення саме ОСОБА_14 потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу зі зміщенням уламків, оскільки за версією сторони захисту ОСОБА_4 , після удару ОСОБА_5 , самостійно зламав ніс своєю рукою.

Така версія сторони захисту ґрунтується на показах самого ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_12 , які стверджують, що обвинувачений і потерпілий випадково зіштовхнулися, після чого у ОСОБА_4 , кров з носа не йшла. Останній рухав свій ніс руками і лише після цього пішла кров.

Наведені твердження суперечать оціненим в сукупності:

-поведінкою ОСОБА_5 після випадкового, як він зазначає, зіткнення. Так, ОСОБА_5 не намагався надати будь-яку допомогу потерпілому чи перепросити за результат своїх дій, а навпаки поводився як людина, яка досягла бажаного результату;

-показами потерпілого ОСОБА_4 про те, що усі наявні в нього тілесні ушкодження є наслідком умисного цілеспрямованого удару головою ОСОБА_5 ;

-результатами слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_4 , під час якого останній показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 - нанесення одного удару своєю головою в обличчя ОСОБА_4 в область носа;

-висновком судово-медичної експертизи № 1786е від 21 липня 2021 року, за яким локалізація та характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказує ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту за його участі;

-результатами слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , (підтвердженими нею під час допиту в суді), під час якого показала, як ОСОБА_5 , стоячи в безпосередній близькості до потерпілого ОСОБА_4 та стоячи з правого боку до останнього, своєю головою наніс один удар в область носу потерпілого;

-висновком судово-медичної експертизи № 1799е від 22 липня 2021 року, за яким локалізація та характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказує свідок ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту за її участі;

-дослідженим в судовому засіданні відеозаписом із камер відеоспостереження ПАТ КБ «ПриватБанк», на якому зафільмовано нанесення ОСОБА_5 одного удару своєю головою в область обличчя ОСОБА_4 , від якого останній впав. При цьому, кров з носа ОСОБА_4 пішла ще до того, як він його торкнувся.

Вказані докази визнаються судом достовірними, оскільки узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного і у суду відсутні підстави ставити їх під сумнів.

В той же час як ОСОБА_14 , так і ОСОБА_12 , яка є дружиною останнього, особисто заінтересовані в результаті розгляду справи, їх покази в частині відсутності умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та самостійного спричинення ОСОБА_4 собі тілесних ушкоджень не підтверджені жодним іншим доказом, спростовані сукупністю вище вказаних доказів і з цих підстав судом відхиляються як неправдиві.

Вищенаведені докази, в сукупності з обстановкою, що склалася на місці події та поведінкою сторін, що передувала цьому, поза всяким розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_5 , готуючись до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, зафіксував двома руками тіло останнього, взявши ОСОБА_4 за плечі, після чого умисно наніс один цілеспрямований удар своєю головою в обличчя ОСОБА_4 , а саме в область носа, спричинивши закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закритий перелом кісток носу зі зміщенням уламків, синці на спині носу та в обох параорбітальних областях.

Всі враховані судом докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд вважає за необхідне окремо наголосити на тому, що за обвинувальним актом 18 червня 2021 року, близько 13:00 год., ОСОБА_5 перебував у приміщенні відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташоване в будинку № 2 по вулиці Маршала Малиновського міста Дніпра, де поруч з ним у черзі стояв ОСОБА_4 . В цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на фоні словесної суперечки стався конфлікт.

В той же час, з досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_5 перебував у приміщенні відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 червня 2021 року близько 14:00 год.

Оскільки зазначена обставина суттєвої не змінює суть висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та не змінює час спричинення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, який в обвинувальному акті вказаний правильно, суд вважав за можливе і необхідне внести відповідні уточнення до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим кримінальним проступком, обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку поспілого, яка передувала спричиненню йому тілесних ушкоджень (за показами усіх допитаних свідків, які були присутні у відділення банку, та обвинуваченого, ОСОБА_4 вів себе явно зневажливо до оточуючих, демонструючи свою зверхність та ігнорування встановлених у суспільстві норм і правил, а також відкрито безпідставно ображав дружину обвинуваченого), характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.

Останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне зареєстроване місця проживання, де характеризується опосередковано, заходів з відшкодування потерпілому завданої його діями шкоди не вживав.

Обставини, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлені і на такі обставини сторони не посилаються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді громадських робіт у межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України, оскільки штраф та виправні роботи, через відсутність у ОСОБА_5 постійного джерела доходу, не будуть дієвими, підстави для призначення більш суворих видів покаранння судом не встановлені і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 раніше не обирався і клопотання про обрання такого запобіжного заходи до набрання вироком законної сили не заявлялися.

Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню з дотриманням вимог ст. 100 КПК України.

Потерпілим ОСОБА_4 до розподілу заявлено процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 6600 грн.

Фактичне здійснення потерпілим таких витрат підтверджене оціненими в сукупності копіями договору про надання правничої допомоги від 30 серпня 2021 року, додаткової угоди до нього від 30 серпня 2021 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 17 січня 2022 року, дублікатами квитанцій про сплату послуг представника.

За приписами ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Оскільки фактично понесені потерпілим витрати з оплати послуг представника, з огляду на їх розмір, зміст та обсяг наданої останнім потерпілому правової допомоги, є необхідними, обґрунтованими, розумними та співмірними, такі витрати на підставі ч. 1 ст. 124 КПК України підлягають стягненню на користь потерпілого з обвинуваченого.

У межах кримінального провадження до розгляду прийнято цивільний позов ОСОБА_4 , за яким останній просить суд про стягнення з ОСОБА_5 на його користь відшкодування моральної шкоди, завданої спричиненими тілесними ушкодженнями та їх подальшим лікуванням, у розмірі 50 000 грн.

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , оскільки потерпілий сам спровокував бійку, а його моральні страждання недоведені доказами.

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує, що у відповідності до ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Хоча доводи потерпілого про те, що він тривалий час після інциденту відчував постійний фізичний біль внаслідок пережитої стресової ситуації, а також, що негативні переживання призводять до постійних душевних страждань по теперішній час, не підтверджені доказами, суд вважає доведеним поза всяким розумними сумнівом факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 , яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку зі спричиненням йому тілесних ушкоджень, та у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Обвинувачений, як особа, яка протиправними винуватими діями завдала потерпілому моральну шкоду, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати її в повному обсязі.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ґрунтуючись на тривалості лікування потерпілого, обставинах спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (саме неналежна поведінка ОСОБА_4 спровокувала дії обвинуваченого), того факту, що останньому не довелося прикладати суттєвих зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 5 000 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_15 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 160 (сто шістдесят) годин.

Речовий доказ - диск для лазерних систем зчитування з записом із камер відеоспостереження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 6600 (шість тисяч шістсот) гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в іншій частині відмовити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

11.12.2023