УХВАЛА

Іменем України

19 січня 2024 року

м. Київ

справа № 756/7989/22

провадження № 51-261 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року в кримінальному провадженнівнесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000962, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. На підставі статей 71, 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 10 днів. Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку суду, 18 червня 2022 року, приблизно о 20:30 год., перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , після спільного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник конфлікт, який супроводжувався нанесенням ОСОБА_5 не менше трьох ударів кулаками рук у область голови ОСОБА_6 . Крім цього, ОСОБА_5 зірвав одяг з ОСОБА_6 та вигнав останню на вулицю після чого силою затягнув потерпілу назад до вказаної квартири. Надалі 19 червня 2022 року у період часу приблизно з 01:00 год. по 05:00 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись у коридорі вищевказаної квартири, реалізуючи свій умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс багаточисельні удари кулаками рук і ногами в область тулуба (не менше 24), обличчя, волосяної частини голови ОСОБА_6 (не менше 20). Від закритої черепно-мозкової травми з множинними синцями, саднами, забійними ранами на голові, перелом кісток носа, крововиливами у м`які покриви волосяної частини голови, крововиливами під оболонки, в тканину та шлуночки головного мозку, розвитком набряку-набухання головного мозку настала смерть потерпілої.

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить змінити вказані судові рішення в частині призначеного покарання.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що суди при призначенні ОСОБА_5 покарання не звернули увагу на доводи сторони захисту в частині наявності з боку ОСОБА_5 щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Вважає, що суди достатньо не врахували?обставини, які надають можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання, зокрема те, що особа обвинувачується не за корупційний злочин, а також особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання; на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Вказує, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавав, як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні. Звертає увагу, що місцевий суд здійснив розгляд кримінального провадження за правилами ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Вважає, що суди безпідставно не застосували до ОСОБА_5 приписи статей 69 та 75 КК України. На думку захисника, рішення судів є невмотивованими, а ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам апеляційної скарги сторони захисту, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК України.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Тобто застосування ст. 69 КК України передбачає наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_5 , повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Також місцевий суд урахував дані про особу обвинуваченого, зокрема, що він раніше судимий, покарання за попереднім вироком не відбув, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкоголем, офіційно не працює.

Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд врахував наявність обставини, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання, у виді щирого каяття, та обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, у виді вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, є необхідним для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При цьому, також зазначив, що, з урахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив новий злочин до повного відбуття покарання, призначеного йому за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року, місцевий суд правильно призначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами статей 71 та 72 КК України.

Щодо доводів касаційної скарги, що суди не визнали в якості обставини, яка пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення

Слід зазначити, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку також перевірив посилання й доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування статей 69 та 75 КК України, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 413, 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни вироку Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року та ухвали Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3