Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________
Справа № 490/9286/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000358 від 30.08.2023р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Єланець Миколаївської області, громадянки України, з вищою освітою, заміжня, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, яка на момент вчинення кримінального проступку проходе військову службу на посаді старшого стрільця оператора стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , призвана за мобілізацією 22.06.2022р. ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлена для проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .

В подальшому, згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2023 № 144 ОСОБА_3 призначена на посаду старшого стрільця оператора стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», та зарахована до списків особового складу вказаної військової частини та поставлена на всі види забезпечення.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, є відправлення до військової частини з відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 22.06.2022р., тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_2 , остання набула статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відповідно до вимог ст. ст. ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) проти життя та здоров`я за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_3 , яка 28.08.2023р. близько 11 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання своєї свекрухи ОСОБА_4 , виник словесний конфлікт з останньою. В ході словесного конфлікту у ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, їх караність, ОСОБА_3 перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, підійшла до ОСОБА_4 та долонею правої руки нанесла останній три удари в область обличчя. У подальшому, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_3 взяла в праву руку колесо від дитячої коляски та утримуючи його, нанесла три удари в область верхньої та нижньої кінцівки ОСОБА_4 . В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців, саден обличчя, шиї, лівої верхньої кінцівки та лівої нижньої кінцівки, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне).

Відповідно до письмової заяви, складеної у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинувачена не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, та згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Заява обвинуваченої щодо беззастережного визнання вини у пред`явленому їй обвинуваченні не викликає сумнівів у її добровільності.

Проаналізувавши викладене, дослідивши обвинувальний акт та матеріали досудового розслідування, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, що має бути призначене обвинуваченій, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує, що ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, її особу, а саме те, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" не перебуває, як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 381, 382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речовий доказ: праве заднє колесо від дитячої коляски, яке поміщено до спеціального пакету WAR1770087 та передано на зберігання до камери речових доказів відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий ОСОБА_1