КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/554/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року, -

за участю:

представника - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон Samsung IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою номеру НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в інтересах власника майна ОСОБА_6 , в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Мотивуючи апеляційні вимоги представник зазначає, що ні в протоколі обшуку, ні в клопотанні прокурора, ані в оскаржуваній ухвалі не зазначено обґрунтування арешту вилученого мобільного телефону, лише зазначаються загальні фрази, при цьому які саме відомості та яке значення вони мають для встановлення обставин кримінального провадження, не зазначено.

Вказує, що жодного доказу того, що мобільний телефон, вилучений у ОСОБА_6 відповідає критеріям речових доказів в розумінні ст. 98 КПК України, а ні в самому клопотанні прокурора, а ні в доданих до нього матеріалах не міститься, а відтак висновок, що даний предмет є речовим доказам є безпідставними і необґрунтованими.

Звертає увагу суду, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, у разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста. Отже, фіксація комп`ютерних даних здійснюється шляхом копіювання даних з мобільного телефону.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат ОСОБА_7 зазначає, що розгляд клопотання прокурора про накладення арешту на майно в суді першої інстанції проводився без участі власника майна чи його представника. Представник дізналася про оскаржувану ухвалу та отримала копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року лише 18.12.2023 року.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Разом з тим, з метою недопущення затягування судового розгляду, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001726 від 14.09.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що службові особи ТОВ «УКРХАРЧОПРОМКОМПЛЕКС» (), ТОВ «ФІШЕРР» (), ТОВ «АЛЬПІНА ФУД» (), ТОВ «АЛВАРА ФІШ» (), ТОВ «КАРУЖ» (), діючи за попередньою змовою з службовими особами Державної Митної служби України та Державної податкової служби України, па підставі підроблених документів, з метою власного збагачення, умисної несплати митних платежів та податку на додану вартість під час експортно-імпортних операцій протягом 2021-2023 років, організували та впровадили злочинну схему ввезення на митну територію України риби та морепродуктів в режимі (IM 51) з метою їх переробки та в подальшому вивезення в режимі реекспорту (ЕК 11), а частину завезеної в такий спосіб продукції тваринного походження реалізовують на ринках України за готівкові кошти без сплати податків.

Зазначено, що до злочинної схеми входять пов`язані між собою суб`єкти господарювання, такі як: ТОВ «Укрхарчопромкомплекс» (, Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 49Б, директор - ОСОБА_9 ), ТОВ «Фішерр» (, Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 49Б, бенефіціарний власник та засновник - ОСОБА_9 ), ТОВ «Альпіна Фуд» (, Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка вул. Залізнична, 49Б, директор - Хансен Ларс К`єр), ТОВ «Алвара Фіш» (, Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 49Б, директор - ОСОБА_10 ), ТОВ «Каруж» (, Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка вул. Залізнична, 49Б, директор - ОСОБА_11 ).

В ході розслідування зазначено, що відповідно до митних декларацій у режимі імпорту (IM 51), реекспорту (ЕК 11) та експортних операцій (ЕК 10) за період 2021-2023 років, ТОВ «Укрхарчопромкомплекс» придбаного товару рибного господарства (імпортовано) 6 332 117,77 кг., загальною фактурною вартістю 971 981 266,68 грн. При цьому, за цей же період реекспортовано 3 818 713,14 кг., загальною фактурною вартістю 888 355 927,22 грн., що свідчить, про наявність значної кількості відходів, які згідно норм митного законодавства повинні бути розмитнені в режимі імпорту.

Провівши аналіз однієї з позиції ввезеного товару «304810000 Філе лосося» та «302140000 Лосось охолоджений» з метою переробки, встановлено, що залишок даного товару складає 281 674,41 кг., орієнтовна вартість якого складає 151 546 466,07 грн., ПДВ становить 30 309 293,20 грн., а всього 181 855 759,27 грн., може бути реалізований без відображення в бухгалтерському обліку (за готівкові кошти так і перероблене та експортоване.

Крім того, згідно аналізу ЄРПН було зазначено, що ТОВ «УХПК» () за період з 01.01.2021 по серпень 2023 реалізовано ТОВ «АЛЬПІНА ФУД» () товарів та послуг на загальну суму з ПДВ 1 422,4 тис грн. (послуги з переробки «Креветка, очищенна без хвоста» в кількості 402 028,7 кг., на загальну вартість з ПДВ 1 206 086,10 грн.; «креветка очищенна без хвоста» с/м, Sea GOLD (Mix 6 + 4), кг - в кількості 5 кг, на загальну вартість з ПДВ 35 662,50 грн. (2021 рік - 7382,5 кг та 2022 - 4505 кг. всього 11887,5 кг, проте дані щодо придбання чи імпорту відсутні); машина для заклеювання картонних коробок YQHS-50 - 151,4 тис.грн. в період з 01.01.2021 по серпень 2023 року, (в ЄРПН, та імпорті відсутня інформація про закупівлю ТОВ «УХПК» даного товару).

Також ТОВ «УХПК» придбано в ТОВ «АЛЬПІНА ФУД» () товарів та послуг на загальну суму з ПДВ 3 092,7 тис грн., з яких заблоковано податкових накладних на 81,59 тис грн.

Згідно ЄРПН з 17.02.2023 ТОВ «УХПК» придбано в ТОВ «АЛЬПІНА ФУД» Креветка в панцирі, в/м 90/130 кг в кількості 9649,28 кг., на загальну суму з ПДВ 2 315 827,20 грн., без подальшої її реалізації.

Таким чином, в ході досудового розслідування зазначено, що вказані операції, реалізація яких проводилась за попередньою домовленістю з службовими особами Державної Митної служби України та Державної податкової служби України, та спрямованні на отримання ТОВ «УХГІК» податкової вигоди в результаті документального фіксування господарських операцій без їх фактичного постачання товарів та виконання робіт чи надання послуг та можуть містити ознаки легалізації та відмивання доходів одержаних злочинним шляхом на загальну суму 3 092,7 тис грн. з ПДВ 515,45 тис грн.

Крім того, відповідно до висновку економічного дослідження подібні фінансові операції, спрямованні на отримання ТОВ «УХПК» податкової вигоди в результаті документального фіксування господарських операцій без їх фактичного постачання товарів та виконання робіт, проводились з ТОВ «ФІШЕРР» (), ТОВ «АЛЬПІНА ФУД» (), ТОВ «АЛВАРА ФІШ» (), ТОВ «КАРУЖ» ().

Вищезазначена злочинна схема забезпечує незаконне виведення безготівкових коштів підприємств реального сектору економіки у тіньовий неконтрольований державою обіг, минаючи при цьому систему оподаткування, що призводить до ненадходження податків до державного бюджету та легалізації коштів отриманих злочинним шляхом.

Крім цього, під час виконання доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, наданого слідчим у порядку ст.ст. 40 КПК України, співробітниками Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України зазначено, що ТОВ «УКРХАРЧОПРОМКОМПЛЕКС» (), ТОВ «ФІШЕРР» (), ТОВ «АЛЬПІНА ФУД» (), ТОВ «АЛВАРА ФІШ» (), ТОВ «КАРУЖ» (), фактично розташовані за однією адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 49Б.

Відповідно до інформації Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до вчинення зазначеного кримінального правопорушення причетний головний бухгалтер ТОВ «УХПК» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.11.2023 року відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/49657/23-к від 07.11.2023 року проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в ході обшуку, за вказаною адресою виявлено та вилучено: мобільний телефон Samsung ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного номеру НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6

У зв`язку з вищевикладеним постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 від 30.11.2023 року вилучену в ході обшуку техніку визнано речовим доказам у вказаному кримінальному провадженні.

30.11.2023 року (клопотання датоване 29.11.2023 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон Samsung IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою номеру НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року вищевказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон Samsung IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою номеру НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4