Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1088/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 26.04.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Олевського району Житомирської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не працюючого, не депутата, не інваліда, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2023 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебував на території Олевського кооперативного ринку, який розташований по вул. Київська, 12, в м. Олевську, Коростенського району, Житомирської області, де в той час також знаходився ОСОБА_5 , з яким останній протягом тривалого часу перебуває у неприязних відносинах. На грунті раніше виниклих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, в результат якого в той день та час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 та наніс йому один удар кулаком лівої руки в область обличчя, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: синця в підочній ділянці справа з переходом на спинку носа, садна на спинці носа справа, закритого перелому кісток носа, які супроводжувалися ЗЧМТ, струсом головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просить суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. При призначенні покарання обвинуваченому врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого та відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 150 годин громадських робіт. Крім того, прокурор повідомила, що запобіжний захід обвинуваченому не обирався, арешт на майно не накладався, витрати на проведення судової експертизи та речові докази відсутні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, які підтвердив наданими у судовому засіданні показами, ознайомлений із обмеженням прав на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згодний на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку. Також, обвинувачений надав до суду клопотання, у якому просить суд суворо його не карати та за результатами розгляду кримінального провадження за № 0000031 від 26.04.2023 року за ч. 2 ст. 125 КК України, призначити йому покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке підтримав у судовому засіданні. При цьому обвинувачений повідомив, що він є непрацюючий, власних заощаджень не має, має на утриманні двох повнолітніх дітей віком 18 та 19 років. У випадку призначення йому покарання у вигляді штрафу він зможе сплатити штраф за рахунок коштів дружини, яка є приватним підприємцем.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні вважає, що слід визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду. Також, потерпілий повідомив, що він має давні неприязні стосунки з обвинуваченим та під час словесного конфлікту плюнув в сторону ОСОБА_4 . При цьому обвинувачений спричинив йому тілесні ушкодження.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Судом створено необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, потерпілого, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення, як таких, що ніким не оспорюються, окрім допиту обвинуваченого, допиту потерпілого, дослідженням матеріалів експертних висновків та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями заподіяв потерпілому ОСОБА_5 умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст.125 КК України.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, особу обвинуваченого: не працює, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не інвалід, не депутат, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Обвинуваченим подано до суду також клопотання про призначення йому покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як пояснив у судовому засіданні обвинувачений на даний час він не працює, не має жодних заощаджень, немає навіть рахунків у банках, штраф планує сплатити за рахунок коштів, яка надасть йому дружина. Доказів того, що дружина погоджується сплатити за нього штраф не надав. На думку суду, зазначене свідчить про неможливість сплати обвинуваченим штрафу як грошового стягнення, у випадку призначення такого виду покарання судом. Суд переконаний, що ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді 150 годин громадських робіт, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання. Тому зазначене клопотання судом розглянуто.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлений, арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_4 не накладався, процесуальні витрати та речові докази відсутні. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 50, 65 , 66, 67, ч. 2 ст. 125 КК України; ст.ст. 370, 373, 374, 376, 392, 393, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1