ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1982/23 Справа № 242/4968/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 14 березня 2023 року у об`єднаних кримінальних провадженнях внесених до ЄРДР №0000493 від 11.09.2019 року та №0000012 від 13.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч.2 ст.185, ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 14 березня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, раніше судимого: 11.08.2020 року Мар`їнським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням ст. 72 КК України, за вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 11.08.2020 року, остаточне покарання визначено у виді 7 років 1 день позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 14 березня 2023 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 16.01.2023 по 13.03.2023 включно із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення. Вирішено питання про речові докази. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 686 грн. 48 коп.

Згідно вироку суду, 06 вересня 2021 року о 07 годині ОСОБА_6 за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 прийшов до місця проживання останнього за адресою: АДРЕСА_3 , з метою придбання холодильника. Пройшовши за запрошенням потерпілого до приміщення зальної кімнати, де розташований вхід на балкон та де перебував холодильник, ОСОБА_6 побачив на столику мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «А369і», що належить ОСОБА_9 та який було приєднано до зарядного пристрою. В цей момент у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел на викрадення вказаного мобільного телефону, реалізуючи який він, впевнившись, що ОСОБА_9 перебуває на балконі і за його діями не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливою метою викрав мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «А369і», вартістю 313,17 гривень, поклавши його до кишені одягу, та з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 313,17 грн.

Крім цього, 13 січня 2023 року о 13 годині 20 хвилин, під час дії воєнного стану на території України (який введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, Указом від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ) на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, який останнім вказаним указом продовжено на 90 діб), ОСОБА_6 проходив по вул. Козацька м. Селидове Донецької області, де біля будинку № 57, зустрів раніше незнайомих йому ОСОБА_10 разом з неповнолітньою ОСОБА_11 , які йшли йому на зустріч. В цей час остання попросила у ОСОБА_10 його мобільний телефон, щоб увійти до мережі Інтернет, на що ОСОБА_10 дістав з кишені свій мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A3» та передав його ОСОБА_11 . Побачивши мобільний телефон, ОСОБА_6 попросив подивитися та з дозволу потерпілого взяв вказаний мобільний телефон до рук та в цей момент у ОСОБА_6 виник раптовий умисел, направлений на таємне викрадення цього мобільного телефону, але при цьому він повернув мобільний телефон ОСОБА_10 , який поклав його до правої кишені куртки та продовжив рух з ОСОБА_11 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований та таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 почав йти за ОСОБА_10 , розташувавшись з правого від нього боку. Дочекавшись зручного моменту, переконавшись у відсутності інших осіб та можливих свідків, оцінивши обстановку, користуючись корисливим мотивом, діючи повторно, в умовах воєнного стану, своєю рукою заліз до правої кишені куртки потерпілого, звідки таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A3», вартістю 2600 грн., з СІМ-картками операторів мобільного зв`язку «Водафон» з номером НОМЕР_1 та «Лайф» з номером НОМЕР_2 , та з місця вчинення кримінального правопорушення почав йти, але в цей момент ОСОБА_10 виявив відсутність мобільного телефону та, обернувшись, почав кричати ОСОБА_6 , щоб він повернув йому його майна, а ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, стали відомі потерпілому, продовжив свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинені повторно, в умовах воєнного стану, та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 2600 гривень.

Не погодившись з вказаним вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині правової кваліфікації заволодіння майна потерпілого ОСОБА_10 13.01.2023, а саме кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно. За наслідками зміни вироку та з урахуванням нової кваліфікації, визначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту. Також просить під час апеляційного розгляду допитати потерпілого ОСОБА_10 та неповнолітнього свідка ОСОБА_11 . Дослідити протокол слідчого експерименту від 14.01.2023 з додатком до нього, відеозаписом. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржує вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України, а також в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України є незаконим. В іншій частині, щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України щодо фактичних обставин, вирок не оскаржується. Вважає вирок незаконним й таким, що підлягає зміні, через: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, суворість призначеного покарання. Вказує, що під час судового розгляду, який відбувався в режимі відео конференції стороною обвинувачення долучались письмові докази з матеріалів кримінального провадження, проте співставити, які саме матеріали були досліджені судом не було жодної технічної можливості. Вважає, що суд першої інстанції не здійснив аналіз показань свідка, потерпілого та протоколу слідчого експерименту з урахуванням додатків, відеозапису, оскільки вказаний відеозапис не був вивчений. З приводу кваліфікуючої ознаки, вчинення в умовах воєнного стану, сторона захисту вважає, що не можна будь-який склад злочину, передбачений ст. 185, 186 КК України, вчинений після 24.02.2022 року, кваліфікувати з урахуванням цієї окремої ознаки. Вказує, що обставини кримінального правопорушення 13.01.2023 за участю ОСОБА_6 мають ознаки «класичного» злочину. У цей день в м. Селидовому Донецької області не було жодного обстрілу, жодних руйнувань. Життя як потерпілого, так і обвинуваченого в цей день протікало у звичному ритмі, та жодним чином не було змінено або «скореговано» воєнним станом. Вважає, що дії ОСОБА_12 за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 13.01.2023, як стороною обвинувачення, так і судом, кваліфіковані невірно,за ознакою «вчинене в умовах воєнного стану», оскільки дії ОСОБА_6 не вийшли за межу таємного заволодіння чужим майном. Вважає, що призначене покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України в виді 3 (трьох) років позбавлення волі за фактом викрадення майна у ОСОБА_9 06.09.2021 надто суворим. Вказує, що ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою провину за цим епізодом, внаслідок його дій потерпілому завдано шкоду в розмірі 313,17 грн. Однак, за вказаний злочин судом першої інстанції призначається найбільш суровий вид покарання, передбачений санкцією цієї статті.

Прокурором подані заперечення на апеляційну скаргу захисника, в якій вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та просить відмовити у задоволенні клопотання захисника про допит під час апеляційного розгляду потерпілого та неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , відмовити у задоволенні клопотання захисника про дослідження під час апеляційного розгляду протоколу слідчого експерименту від 14.01.2023. Також просить апеляційну скаргу захисника на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 , за ч.2 ст.185, ч. 4 ст. 186 КК України залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, а вирок змінити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її необґрунтованою та просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України за епізодом від 06.09.2021р. за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом був наданий аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав беззастережно. З приводу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вину визнав частково та пояснив, що 13.01.2023 о 13 годині проходив по вул.Козацька м. Селидове Донецької області, побачив незнайомих хлопця та дівчину, у останньої був телефон, попросив його подивитися, повернув власнику та пішов за ними, а потім таємно викрав мобільний телефон.

Також судом був наданий аналіз твердженням захисника, що дії обвинуваченого за епізодом від 13.01.2023 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, а не за ч. 4 ст. 186 КК України.

Незважаючи на займану стороною захисту позицію, що виразилась у не визнанні кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України за епізодом від 13.01.2023 року, вона суперечать доказам по справі, які в повній мірі підтверджують винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, а саме:

Проказам потерпілого ОСОБА_10 та проказам свідка ОСОБА_11 , яка є його неповнолітньою донькою, наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, які у судовому засіданні пояснили, що 13.01.2023 вони йшли по вул.Козацькій м.Селидове, обвинувачений запропонував електрону цигарку, потім попросив мобільний телефон, а коли вони йшли всі разом, то донька побачила, як обвинувачений взяв мобільний телефон з карману потерпілого, та потерпілий неодноразово наголошував на поверненні йому телефону, але обвинувачений відходив від потерпілого прискорюючись.

Крім того вина підтверджується письмовими доказами, протоколом огляду місця події від 13.01.2023 року; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 14.01.2023 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.01.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 14.01.2023 року; документами щодо речових доказів.

На підставі викладеного колегія суддів вважає безпідставними та надуманими доводи апеляційної скарги, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що суд першої інстанції не здійснив аналіз показань свідка, потерпілого та з іншими письмовими доказами по справі, та твердження сторони захисту, про не вірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом від 13.01.2023р.

Доводи апеляційної скарги, що під час судового розгляду співставити, які саме матеріали були досліджені судом не було технічної можливості та доводи, що суд належним чином не дослідив протокол слідчого експерименту з відеозаписом, є безпідставними.

Як дійсно зазначає апелянт судовий розгляд у суді першої інстанції відбувався в режимі відео конференції та стороною обвинувачення долучались письмові докази матеріалів кримінального провадження. Це підтверджується журналом судового засідання в режимі конференції №1334388, де також зазначено, що технічна фіксація здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

Прокурор у своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисника, наданих прокурором до апеляційного суду, зазначає, що під час дослідження письмових доказів прокурором оголошено їх в судовому засіданні, та пред`явлено для ознайомлення всім учасникам судового провадження шляхом прикріплення відповідних файлів на сайті ВКЗ, спрямовано до суду на електронну адресу, а також надано суду оригінали документів. Захисник ознайомлений з матеріалами кримінального провадження та йому надані копії всіх матеріалів кримінального провадження, включно із протоколом слідчого експерименту з обвинуваченим від 14.01.2023 та відеозаписом до нього.

Це підтверджується вказаним вище журналом судового засідання в режимі конференції №1334388, згідно якого після вивчення наданих прокурором письмових доказів на запитання суду, чи є у учасників зауваження та чи все побачив захисник, захисник ОСОБА_7 підтвердив, що докази йому надані. Вказавши, що він почув усі докази та вказав, що коли озвучувались докази він їх перевіряв та передивлявся по наявності. Потім суддя роз`яснив право учасникам подати заперечення на дослідженні докази та зауваження, проте від сторін клопотань, заперечень та зауважень не надійшло та суд перейшов до судових дебатів. У судових дебатах захисник обвинуваченого та обвинувачений своїм правом посилатися на якийсь доказ теж не скористалися.

За таких обставин даний протокол слідчого експерименту з відеозаписом та інші письмові матеріали були предметом оцінки доказів в нарадчій кімнаті, тож неповноти судового розгляду в даному випадку немає.

Доводи сторони захисту, що у вироку суду відсутній аналіз протоколу слідчого експерименту від 14.01.2023 у сукупності з показами ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 та неповнолітньою ОСОБА_11 , щодо взаємного розташування вказаних осіб є безпідставними.

В даному випадку судом першої інстанції обґрунтованість показів обвинуваченого, потерпілого, свідка та інші письмові докази по справі у тому числі протоколом проведення слідчого експерименту від 14.01.2023 року, а також, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів в їх сукупності, достатності, достовірності та належності, викладена у вироку, що є предметом апеляційного оскарження.

Щодо клопотання захисту про повторний допит потерпілого та свідка ОСОБА_11 з тих підстав, що апелянт не погоджується з оцінкою їх показів судом, це не є підставою для повторного допиту потерпілого та свідка.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції дотримався вимог закону та під час судового розгляду перед допитом свідків, суд першої інстанції встановлював їх особи, роз`яснював права. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за дачу завідомо неправдивих показань, приведено до присяги.

Апеляційний суд зазначає, що потерпілий та вказаний свідок були допитані у судовому засіданні першої інстанції та всі учасники скористались правом задавати питання потерпілому та свідку.

Таким чином, суд їх допитав з дотриманням вимог діючого законодавства, що виключає необхідність їх повторного допиту судом апеляційної інстанції. Крім того, заявляючи клопотання про повторний допит потерпілого та свідка, сторона захисту не навела належних обґрунтувань з цього приводу, такі як нові фактичні обставини може повідомити потерпілий та цей свідок, не вказує, що у вироку наведені перекручені показання потерпілого та свідка, які слід перевірити. Їх покази є логічними та послідовними, та не ставлять під сумнів кваліфікацію злочину. Враховуючи наведене суд не вбачає підстав для повторного допиту потерпілого та цього свідка.

Також апеляційний суд не вбачає підстав для повторного дослідження, у судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту від 14.01.2023 року, вказаний доказ з іншими доказами по справ буде предметом оцінки апеляційним судом в нарадчій кімнаті.

При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_6 визнавав свою вину, не заперечував скоєння ним саме відкритого викрадення телефону, пояснив обставини вчинення злочину, показав місце вчинення ним злочину, механізм вчинених саме ним дій, та своє місце розташування, в момент, коли потерпілий почав наголошувати йому на поверненні телефону.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення майна є безпідставне, та розцінюється судом як спосіб захисту обвинуваченого.

Апеляційний суд зазначає, що згідно показів потерпілого і свідка моментом, коли дії обвинуваченого ОСОБА_6 були викриті потерпілим ОСОБА_10 , є не момент таємного викрадення телефону з карману потерпілого, а є саме той момент, коли обвинувачений вже виконав свої злочинні дії та почав залишати місце вчинення кримінального правопорушення, його дії стали відомі свідку та потерпілому. Дії обвинуваченого були викриті як свідком ОСОБА_11 так і потерпілим, який неодноразово наголошував обвинуваченому на поверненні йому телефону.

Дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

Щодо доводів апеляційної скарги, що обставини кримінального правопорушення 13.01.2023 за участю ОСОБА_6 мають ознаки «класичного» злочину та в його діях відсутня кваліфікуюча ознака - «вчинення в умовах воєнного стану», є безпідставними.

Апеляційний суд наголошує, що на території України воєнний стан, введений Указом Президента з 24.02.2022, неодноразово продовжувався та триває на теперішній час, зміни, що були внесені до кримінального кодексу України законом № 2117-ІХ від 03.03.2022 були чинними на час вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення 13.01.2023 року.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117- IX від 03.03.2022, диспозицію ч.4 ст.186 КК України доповнено словами «чи в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Як вірно вказує прокурор, що у пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» зазначено, що в Україні триває запекла війна у зв`язку з нападом Російської Федерації. Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». На превеликий жаль, військові дії агресора в багатьох випадках спрямовані на мирне населення, об`єкти цивільної інфраструктури, що породжує страх за своє життя та здоров`я, змушує людей полишати свої домівки та майно. Нерідко такі обставини використовуються зловмисниками з метою фактично безперешкодного заволодіння цим майном шляхом проникнення до квартир, житлових будинків, офісів чи закладів торгівлі. Мають місце й випадки відкритого заволодіння чужим майном, у тому числі із застосуванням насильства. Суспільна небезпечність таких дій істотно підвищується в умовах воєнного або надзвичайного стану.

На підставі викладеного ОСОБА_6 повторно вчинив грабіж, вчинений в умовах воєнного стану, та його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, а твердження апелянта про зворотне, є також спосіб захисту і наведені міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер які суперечать чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції призначається надмірно суровий вид покарання, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України за фактом викрадення майна у ОСОБА_9 06.09.2021 є безпідставними.

Твердження апелянта, що розмір завданої шкоди 313,17 грн. є несуттєвим для більшості громадян, є його власним оціночним поняттям та міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер. Потерпілим надано заяву, на підставі якої порушено дане кримінальне провадження, що свідчить про те, що для потерпілого матеріальна шкода є суттєвою. Об`єктом зазначеного злочину є суспільні відносини у сфері охорони права власності, непорушність якого гарантована Конституцією України.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 вчинив злочин, будучі раніше засудженим вироком Марийського районного від 11.08.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, та на момент вчинення нового злочину 06.09.2021 року громадські роботи не відбув. Так, простежується тенденція, схильність ОСОБА_6 до вчинення злочинів, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення. ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, знов вчинив корисний злочин. Суспільно корисною працею не займається, обравши джерелом прибутку вчинення злочинів. Відповідно до побутової характеристики характеризується задовільно, на утриманні неповнолітніх дітей немає, не одружений, раніше судимий, судимість не знята та не погашена.

На підставі викладеного суд при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_6 вірно врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, повторність злочинів, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, обставина, що пом`якшує покарання є щире каяття, обставини, що обтяжують покарання відсутні. За вчинення зазначеного кримінального правопорушення передбачено покарання на строк до 5 років позбавлення волі.

З урахуванням обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, ступеню тяжкості, даних про особу обвинуваченого, покарання призначене судом за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірка на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 саме у відкритому викраденню чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, що передбачає правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 186 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, що оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_6 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими судом першої інстанції необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

В даному випадку обґрунтованість показань обвинуваченого, потерпілого, свідка, а також, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів в їх сукупності, достатності, достовірності та належності, викладена у вироку, що є предметом апеляційного оскарження.

Покарання, призначене ОСОБА_6 відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та за своїм видом та розміром є справедливим.

Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування або зміну вироку, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 14 березня 2023 року у об`єднаних кримінальних провадженнях внесених до ЄРДР №0000493 від 11.09.2019 року та №0000012 від 13.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч.2 ст.185, ч. 4 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, що знаходиться під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді