Дата документу 08.12.2023
Провадження № 1-кп/334/833/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Ленінський районний суд м.Запоріжжя, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002146 (334/11011/23, 1-кп/334/833/23) про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м.Запоріжжі, громадянки України, освіта середня, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину 2016 року народження, непрацюючої, проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за частиною другою статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК України) у носінні кастету без передбаченого законом дозволу,

що надійшло до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з угодою про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою.

Формулювання обвинувачення.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 , обвинувачується у наступному.

При невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановлений час та у невстановленої особи, ОСОБА_4 , діючи умисно, придбала предмет, схожий на кастет, який у подальшому почала незаконно носити при собі без передбаченого законом дозволу.

Зберігаючи при собі раніше придбаний металевий предмет, схожий на кастет, ОСОБА_3 перенесла його до під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 .

У подальшому, 21.10.2023 о 17 годині 57 хвилин у ході проведення огляду місця події співробітниками поліції було виявлено та вилучено добровільно виданий ОСОБА_3 вищевказаний металевий предмет, який відповідно до висновку експерта №819-23 від 27.10.2023 є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме, кастетом, що виготовлений саморобним способом, який остання, діючи умисно, незаконно носила при собі без передбаченого законом дозволу.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_3 обвинувачувався за частиною другою статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК України) у носінні кастету без передбаченого законом дозволу.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

30 листопада 2023 року у кримінальному провадженні №0002146 укладено угоду про визнання винуватості.

Угода укладена між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_6 .

Відповідно до угоди, обвинувачена ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі висунутого обвинувачення та зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення у судовому провадженні.

За угодою обвинувачена ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня підписання угоди, зобов`язується співпрацювати з органами досудового розслідування, прокуратури у викритті кримінальних правопорушень щодо незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, зброї, бойових припасів, вибухових речовин.

Сторони угоди узгодили покарання обвинуваченій ОСОБА_3 за частиною другою статті 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Крім цього, сторони узгодили звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з покладенням, передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Згідно з угодою, обвинувачена ОСОБА_3 згодна на призначення вказаного покарання.

Відповідно до угоди, сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог статті 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і підозрюваного є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями частини четвертої статті 394 та частини третьої статті 424 КПК України, а для підозрюваного також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

В угоді сторонами обумовлено наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Суд доходить до висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

1. ОСОБА_3 підтримала укладення угоди. Вказала, що уклала угоду добровільно. Насильства, примусу чи погроз до неї ніхто не застосовував. Обіцянок, чи будь-яких інших обставин, не передбачених угодою їй ніхто не надавав. Зі скаргами на сторону обвинувачення під час здійснення провадження не зверталась. Обвинувачена повідомила, що беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні. Розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, що зазначене в угоді та підтверджено в судовому засіданні.

ОСОБА_3 зазначила, що цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення. І вона при цьому має право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь. Однак, при цьому наполягає на укладенні угоди. Вона повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою, а також інші заходи, що будуть застосовані до неї у разі її затвердження.

Захисник ОСОБА_6 повідомив, що здійснював захист обвинуваченої під час досудового слідства, в тому числі під час укладення угоди. Повністю підтвердив зазначені її підзахисною дані.

2. Прокурор ОСОБА_5 угоду підтримала, зазначила про її добровільність. Повідомила, що розглядуване кримінальне правопорушення належить до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості. Обвинувач повідомила суду обставини, які було враховано при укладенні угоди про визнання винуватості, що фактично відповідають змісту самої угоди. Зазначила про відсутність потерпілих та шкоди, завданої правопорушенням.

3. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (пункт 1 частини четвертої статті 469 КПК України).

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам (абзац п`ятий частини четвертої статті 469 КПК України).

Відповідно до частини 7 статті 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

4.1. Умови угоди не суперечать вимогам закону, дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно, за ними можливе укладення угоди.

Судом встановлено, що угоду укладено у провадженні щодо нетяжкого злочину. Санкція частини другої статті 263 КК України передбачає основне покарання у виді штрафу; громадських робіт; арешту; обмеження волі на строк від двох до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, що відносить вчинений злочин, відповідно до статті 12 КК України до нетяжкого злочину.

Прокурором вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за частиною 2 статті 263 КК України, що з`ясовувалось та підтверджено у судовому засіданні.

Тобто, підстав для відмови у затвердженні угоди, через її невідповідність вимогам закону немає, оскільки правова кваліфікація дій обвинуваченої, яка є вірною, дозволяє укладення угоди про визнання винуватості.

4.2. Судом не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Сторони угоди, а також захисник ОСОБА_6 , підтвердили добровільність її укладення. У суду не виникло жодних сумнівів у добровільності укладення угоди про визнання винуватості.

4.3. Виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є цілком можливим.

4.4. Судом встановлено фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_3 ..

Вивченням обвинувального акту та угоди про визнання винуватості з`ясовано, що існують підстави стверджувати, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 263 Кримінального кодексу України. Фактичні обставини, описані у обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження ОСОБА_3 цих обставин, дають можливість суду дійти висновку існування фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченою.

Отже, угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону. Підстав для відмови у її затвердженні немає.

Щодо покарання.

1. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення.

За вчинення кримінального правопорушення за частиною другою статті 263 Кримінального кодексу України сторони домовились призначити покарання, встановленого санкцією статті у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. Домовились про звільнення від відбування такого покарання у порядку статті 75 КК України з випробуванням.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень статей 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за статтею 12 КК України, особливостей і обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з частиною п`ятою статті 65 Кримінального кодексу України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Частинами другою, третьою та четвертою статті 75 КК України встановлено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді, в тому числі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 , вину визнала, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має на утриманні малолітню дитину, її виправлення можливе без відбування покарання, а тому суд дійшов висновку про можливість її звільнення від відбування покарання з випробуванням строком один рік.

2. Щодо питання покладення обов`язків із числа регламентованих статтею 76 КК України, то суд враховує, що частиною другою статті 75 КК України передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У цьому випадку, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Тобто, перелік обов`язків суд визначає самостійно з урахуванням характеру та тяжкості обвинувачення.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені пунктами 1-2 частини першої та пунктом 2 частини третьої статті 76 КК України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченій узгодженої міри покарання.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.ст.373, 374, 376 п. 2 ч. 4 ст. 469, ст. 472, ч. 2 ст.473, ст.ст. 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 листопада 2023 року у кримінальному провадженні №0002146, укладену між прокурором прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_6 ;

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 КК України;

Призначити ОСОБА_3 за частиною другою статті 263 КК України узгоджену між прокурором та обвинуваченою міру покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: два диска з відеозаписом факту зупинення ОСОБА_3 , що долучені до матеріалів кримінального провадження (прокуратура) залишити в матеріалах кримінального провадження (прокуратура).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених частиною другою статті 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.

Суддя: