У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу начальника відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.11.2023 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 3 ст. 206-2 КК України.

- обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 22.01.2024 року, з забороною залишати місце проживання у період доби з 22:00 години до 06:00 години.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_7

підозрюваний: ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Застосовано строком до 22.01.2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло, а саме: місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22:00 години до 06:00 години.

Зобов`язано ОСОБА_6 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими підозрюваними за виключенням випадків спільної участі у проведенні слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню , у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, наявні ризики, передбачені ч.1 ст. 171 КПК України, вважає, що прокурором доведено, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти наявним ризикам.

Окрім того, зазначає, що підозрюваний вживає заходів по перешкоджанню кримінальному провадженню, та відомості про особу ОСОБА_6 , який не має міцних соціальних зв`язків, свідчать про високу вірогідність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

В запереченнях захисник просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені 02.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1000427, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_6 , підозрюється в тому, що він діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реалізував злочинний умисел направлений на заволодіння статутним капіталом, майновими правами на нерухоме та рухоме майно ВК « Дарївська ПМК 143» , спричинивши ВК « Дарївська ПМК 143» матеріальну шкоду на загальну суму 3 150 085,45 грн.

22.11.2023 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 ,, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначав, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, а також тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Врахував дані про особу, ступінь встановлених ризиків, обставини кримінального правопорушення, і враховуючи те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, дійшов висновку, що наявні на даний час обставини та факти свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підозрюваного з покладенням на нього додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами та інтересами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку, що запобігти їм в змозі тільки цей вид запобіжного заходу.

Разом з тим, як вбачається з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 слідчим не наведено виключних обставин і не надано доказів, які б давали підстави для тримання підозрюваного під вартою. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Згідно до матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, який є тяжким, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважать, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вимог закону та зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, але при цьому, слідчий суддя прийшов до висновку, що заявлений стороною обвинувачення ризик переховування підозрюваного існує, але є незначним, зважаючи на той факт, що кримінально- протиправні дії, за версією сторони обвинувачення були вчинені ОСОБА_6 з жовтня 2020 р. по листопад 2021року, а про підозру повідомлено тільки 22.11.2023р., і наразі відсутні дані, що в цей проміжок часу підозрюваний вчиняв дії з метою переховування.

Окрім того, слідчий суддя зазначив, що вважає доведеним прокурором існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих, свідків, та ін. підозрюваних, але такий ризик можливо усунути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку не спілкуватись з потерпілими по справі, свідками та ін. підозрюваними.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 відсутнє достатнє обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід від такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні, не доведено і в судовому засіданні апеляційного суду необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею були враховані відомості щодо особи підозрюваного, а саме його вік та стан здоров`я, підозрюваний має третю групу інвалідності, має міцні соціальні зв`язки, а саме, перебуває у шлюбі, за постійним місцем проживання проживає з дружиною, донькою та двома неповнолітніми онуками, має офіційне джерело доходу ( пенсію), раніше не судимий, повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень відсутні.

Посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення, як на підставу для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неприйнятним, оскільки лише сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 не може бути підставою для застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, виходячи з сукупності заявлених та встановлених ризиків.

Окрім того, є неприйнятними доводи прокурора, що підозрюваний ОСОБА_6 , відмовляючись на підставі ст. 63 Конституції України, від надання показів органу досудового розслідування, перешкоджає кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до змісту ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Право давати або відмовлятися від надання показів є беззаперечним правом підозрюваного та обвинуваченого.

Враховуючи зміст ст. 63 Конституції України, та те, що під перешкоджанням кримінальному провадженню слід розуміти активні протиправні дії підозрюваного, спрямовані на реальне перешкоджання кримінальному провадженню, відмова підозрюваного ОСОБА_6 від надання показів, відповідно до ст. 63 Конституції України, не може розцінюватись як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

За такого, слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 обґрунтовано прийшов до висновку про достатність такого запобіжного заходу як домашній арешт для досягнення мети заходу забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу начальника відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.11.2023 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді