печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001565 від 07.11.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

06.10.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , згідно вимог якого останній просить накласти арешт на грошові кошти на загальну суму 33121 долар США, 3220 євро, 268600 гривень, які належить ОСОБА_4 , заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися вказаним майном у будь-який спосіб.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вкказує, що під час досудового розслідування встановлено, що колишній заступник директора з комерційної діяльності ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , увійшовши у злочинну змову з посадовими особами ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» (далі - ПрАТ «КЕВРЗ»), ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (далі - ПрАТ «ДТРЗ») та ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (далі - ПрАТ «ЛЛРЗ»), запровадив протиправний механізм привласнення коштів зазначених державних підприємств, 100% акцій яких належить АТ «Укрзалізниця», в особливо великих розмірах.

За результатами проведених слідчих дій, в тому числі НСРД, оглядів, а також виконання доручень слідчого оперативними співробітниками ДЗНД Служби безпеки України, встановлено, що до вказаних кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_4 , який є посадовою особою ТОВ «Сота Україна» () та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

28.09.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_6 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за вищевказаною адресою

Під час проведення даної слідчої дії було тимчасово вилучено грошові кошти на загальну суму 33121 долар США, 3220 євро, 268600 гривень, які належить ОСОБА_4 .

28.09.2023 на підставі постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 зазначені грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні оскільки вони могли бути набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення вищевказаних злочинів.

Таким чином, із метою перевірки та встановлення усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення щодо якого здійснюється досудове розслідування у вказаному провадженні, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на тимчасово вилучене майно для його збереження, оскільки у подальшому воно може бути використане як доказ під час досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

Прокурор подав до суду заяву про проведення розгляду у його відсутність та просив задовольнити вимоги клопотання.

Представник власників майна подав до суду клопотання з запереченнями та просив відмовити у задоволенні клопотання з підстав викладених в запереченнях.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Офісом Генерального прокуратура здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001565 від 07.11.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Сторона обвинувачення зазначає, що за результатами проведених слідчих дій, в тому числі НСРД, оглядів, а також виконання доручень слідчого оперативними співробітниками ДЗНД Служби безпеки України, встановлено, що до вказаних кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_4 , який є посадовою особою ТОВ «Сота Україна» () та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

28.09.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_6 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за вищевказаною адресою

Під час проведення даної слідчої дії було тимчасово вилучено грошові кошти на загальну суму 33121 долар США, 3220 євро, 268600 гривень, які належить ОСОБА_4 .

28.09.2023 на підставі постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 зазначені грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні оскільки вони могли бути набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення вищевказаних злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 28.09.2023, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до суду 29.09.2023, що свідчить про дотримання строку на звернення до суду з даним клопотання та відповідно дотримання вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі Антріш проти Франції , від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та Кушоглу проти Болгарії , заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції , пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства , n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначені вимоги закону при зверненні з клопотанням прокурор не дотримався.

Так, представник власників майна у своїх запереченнях зазначив, що 28.09.2023 слідчими ГСУ Національної поліції України в рамках кримінального провадження №0001565 від 07.11.2022 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва №757/40052/23-к від 11.09.2023 у квартирі за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук та вилучено грошові кошти 23 121 доларів США, 3 200 Євро та 35 500 гривень, що належать ОСОБА_8 , 9 100 доларів США ОСОБА_4 , крім того було вилучено грошові кошти 233 100 гривень, 900 Доларів США і 20 Євро, що належать ОСОБА_9 , а також два блокноти зеленого та сірого кольору.

Під час проведення обшуку, в квартирі, що належить батькам та брату ОСОБА_4 у гостьовій спальній кімнаті в шафі з речами було виявлено у шкарпетці конверт, який містив записи виконані рукописним тексом матір`ю ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , а також 6 580 доларів США, 3 200 Євро та 35 500 гривень, що належать ОСОБА_8 .

Крім того, перед своєю поїздкою на лікування до санаторію, ОСОБА_8 23 вересня 2023 року попросила додатково на період її подорожі залишити у себе в безпечному місці 16 541 долар США. Вказані кошти ОСОБА_4 поклав до барсетки, яку зберігав в шафі у гостьовій спальній кімнаті у тому ж місці, де зберігав вказану шкарпетку з грошима. Сейфу у квартирі не було, тому останній використовував барсетку як сейф.

Джерелом походження вказаних грошових коштів у ОСОБА_8 є продаж 04.02.2022 її квартири у місті Києві за 2 911 810 гривень, частину з яких вона зберігала у своїй квартирі, де проживає її син з ОСОБА_9 .

Таким чином слідчими ГСУ НПУ було вилучено 23 121 доларів США, 3 200 Євро та 35 500 гривень, що належать ОСОБА_8

Крім того, ОСОБА_4 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України ОСОБА_9 . У спальній кімнаті вказаної квартири, у її особистій тумбочці біля ліжка, було виявлено та вилучено її грошові кошти у розмірі 233 100 гривень, 900 доларів США і 20 Євро, які зберігались у прозорій папці разом із її особистими документами.

Адвокат вказує, що джерелом походження вказаних грошових коштів у ОСОБА_9 є її заробітна плата як Педагога соціального Молодіжного центру БО «Київське обласне відділення «Благодійний фонд «СОС Дитяче Містечко». За період з липня 2021 по вересень 2023 остання в якосіт заробітної плати отримала 799 375 гривень.

Під час проведення обшуку вказаної квартири, у шкіряній куртці в шафі при вході ОСОБА_4 зберігав власні грошові кошти у розмірі 9 100 доларів США.

Джерелом походження вказаних грошових коштів у ОСОБА_4 є 05.06.2023 відступлення права вимоги до Договору купівлі-продажу майнових прав у розмірі 941 391,13 гривень.

Вказані доводи стороною обвинувачення жодним чином спростовано не було.

Що стосується постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 якою зазначені грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, то слід зазнчити, що вона носить досить формалтнйи характер та в розрізі фактичних обставин справи жодним чином не доводить, що вилучені кошти відповідають критеріям речових доказів та одночасно вищевказані доводи сторони захисту спростовують викладене у постанові.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на вилучене майно, прокурор повинен був зазначити, яким чином вилучене майно співвідноситься з кримінальним правопорушенням та/чи вилучене майно здобуто злочинним шляхом, одне лише посилання для цього не може слугувати правовою підставою для задоволення вимог клопотання про арешт.

Сторона обвинувачення не надала суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок власника майна з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001565 від 07.11.2022, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована володільцем майна в судовому засіданні.

Наряду з вказаним, у клопотанні про накладення арешту на вилучені грошові кошти прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 є посадовою особою ТОВ «СОТА Україна», у зв`язку із чим, на думку сторони обвинувачення останній причетний до кримінальних правопорушень щодо яких ведеться досудове розслідування, проте матеріалами клопотання недоведено, що ОСОБА_4 не має жодних посад та не працює в ТОВ «СОТА Україна».

В даному випадку слідчий суддя приймає до уваги, доводи сторони захисту, яка зазначила, що під час проведення обшуку місця проживання ОСОБА_4 працівники СБУ особисто вилучали мобільний телефон останнього, передивлялись всі дзвінки та повідомлення у месенджерах і встановивши відсутність будь-яких доказів причетності останнього до будь-якого злочину повернули телефон під час обшуку не вилучаючи його. Крім того, у всіх негласних слідчих діях, протоколи яких долучаються до поданого клопотання ОСОБА_4 не є учасником будь яких розмов.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що підозра власнику майна не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Враховуючи, вказане підстав вважати, що існує правова підстава для арешту вилученого майна взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судове засідання не з`явився та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння власниками майна, належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001565 від 07.11.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України відмовити.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1