ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 688/5019/23

Провадження № 11-сс/4820/521/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2023 року у кримінальному провадженні №0002297, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 грудня 2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Слідчим суддею встановлено, що 12.12.2023 слідчий відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Нетішинського відділу Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 10.12.2023 близько 21.45 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поряд із закладом дошкільної освіти №6 «Веселка» Нетішинської міської ради, що по вул. Шевченка, 14 в м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, вчинив напад на неповнолітнього ОСОБА_9 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу. При цьому, ОСОБА_7 пред`явив вимогу передати наявні у ОСОБА_9 мобільні телефони та з метою подолання опору потерпілого, ОСОБА_7 в момент передачі йому неповнолітнім ОСОБА_9 своїх мобільних телефонів марки «Ірhоnе 8» моделі «МQ6J2ТU/А», погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, дістав з кишені свого одягу ніж та погрожував нанести ним тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_9 в разі невиконання його вимог.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_7 заволодів належними неповнолітньому ОСОБА_9 мобільним телефоном марки «SAMSUNG» моделі «SМ-А520F/DS» ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , та мобільним телефоном марки «Ірhопе 8» моделі «МQ6J2ТU/А», ІМЕІ: НОМЕР_3 , чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 6200 грн.

11.12.2023 о 02.08 год. ОСОБА_7 затримано в порядку статті 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України.

З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на неповнолітнього потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2023 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 08 лютого 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на доведення вчинення ОСОБА_7 розбійного нападу, а в ухвалі слідчого судді наявність ризиків обґрунтована лише тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, та при цьому не доведено, чому більш м`який запобіжний захід (домашній арешт) не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В ухвалі слідчого судді не взято до уваги матеріали, що характеризують ОСОБА_7 . Останній має міцні соціальні зв`язки, постійно працює неофіційно, утримує родину, раніше не судимий.

Домашній арешт підозрюваний може відбувати за місцем свого проживання, де він до затримання проживав із родиною. Окрім того, на думку сторони захисту, домашній арешт із носінням електронного засобу контролю та покладення на підозрюваного додаткових обов`язків зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав апеляційну скаргу на зазначених у ній вимогах, просив не застосовувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, натомість обрати домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_7 був повідомлений про місце, день та час розгляду апеляційної скарги через начальника ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» (а/с 48, 51), в апеляційній скарзі захисника не порушується питання про погіршення його становища, від підозрюваного не надходило клопотання про бажання брати участь в апеляційному розгляді, за таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що проведення апеляційного розгляду за відсутності підозрюваного відповідає вимогам ч.4 ст.401, ч.4 ст.405, 422 КПК України.

Прокурор не визнав апеляційних вимог, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, зазначив, що підозра є обґрунтованою та існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, ознайомившись із матеріалами справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що відсутні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, а підозра є необґрунтованою.

Згідно з вимогами частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини 3 статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею ухвалено з дотриманням зазначених вимог національного законодавства та з урахуванням практики ЄСПЛ, тому колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді.

Відповідно до вимог частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у скоєнні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вище перелічені дії.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № №0002297 від 10 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України.

11.12.2023 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного, відповідно до вимог статей 193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать як про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, а також підтверджують існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, зазначених слідчим в клопотанні.

У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованості на цій стадії досудового розслідування підозри, пред`явленої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити вказане правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження, додані до клопотання слідчого.

З системного аналізу статті 194 КПК України вбачається, що якщо надані сторонами кримінального провадження докази не доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, то жоден із запобіжних заходів не може бути застосований.

У відповідності до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Норми кримінального процесуального закону не містять визначення поняття «обґрунтованої підозри», тому колегією суддів враховується практика Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria)), відповідно до якої слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутю.

Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що твердження сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження цього є безпідставними, оскільки досліджені слідчим суддею докази (протокол допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 від 10.12.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 11.12.2023; протокол огляду та добровільної видачі від 11.12.2023, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2023 з участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2023 з участю свідка ОСОБА_10 ) є підтвердженням обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України.

Матеріали судового провадження свідчать, що на поточному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини у вчиненні злочину чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Щодо існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, слідчий суддя, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 , а саме особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, зважаючи на покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим (позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна), взявши до уваги відсутність у нього роботи та міцних соціальних зв`язків, а також наявність значного числа судимостей за умисні злочини, визнав достатньо високим ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

З урахуванням наведених обставин, вимог статті 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що через суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання винним, відсутності постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, перебування на обліку у лікаря-нарколога як особи, що схильна до вживання наркотичних засобів, є обґрунтовані підстави вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому неможливо застосувати менш суворий запобіжний захід, окрім як тримання під вартою задля забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам переховування від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в такому випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Тож, колегія суддів погоджується з наведеними висновками слідчого судді, вважає, що слідчий суддя дотримався вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому доводи сторони захисту про наявність у підозрюваного постійного місця проживання, сім?ї, малолітньої дитини, роботи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду як у суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, тому колегія суддів вважає, що підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу на домашній арешт немає.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Слідчий суддя дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2