Справа № 463/3590/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1247/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року у м. Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7

з участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 286 КК України - у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу, що згідно оскаржуваного вироку потерпілий ОСОБА_11 , будучи безпосередньо допитаний у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що хоча й обличчя особи, яка бігала кругом озера та вчинила конфлікт не бачив, проте, з неперевірених судом причин, ствердно наголосив, що обвинувачений ОСОБА_7 не є тією особою, яка наносила тілесні ушкодження. Також вказав, що у відділенні поліції ОСОБА_7 бачив із спини та, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, помилково вказав на останнього при пред`явленні до впізнання, як на особу, яка спричинила йому 17.03.2023 року тілесні ушкодження. Сильно про це жалкує.

Крім цього, будучи приведеним до присяги та попередженим про кримінальну відповідальність, безпосередньо допитаний судом потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду надав аналогічні потерпілому ОСОБА_11 показання щодо події 17.03.2016р. Також цей потерпілий надав суду виправдувальні покази щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначивши, що останній не є особою, яка спричинила йому та потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження. Пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 раніше не знайомий, на місці події не бачив.

Водночас, як покликається прокурор, місцевий суд у порушення ч.5 ст.225 КПК України відмовив у задоволенні клопотання прокурора про долучення та дослідження доказів, зокрема диску із звукозаписами судових засідань, на яких потерпілих було допитано у порядку ст.225 КПК України під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, покликавшись на відсутність підстав для долучення таких доказів та повернув їх стороні обвинувачення, хоча очевидною була необхідність перевірки правдивості показань вказаних осіб та з`ясування розбіжностей з показаннями наданими в порядку ст.225 КПК України. При цьому, суд при ухваленні вироку фактично встановив допустимість таких доказів без їх дослідження.

Крім цього, показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , надані вже під час судового розгляду, також не узгоджуються з іншими доказами, зокрема протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.06.2016 потерпілому ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 потерпілому ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 свідку ОСОБА_13 , які вказали на ОСОБА_7 як на особу, що вчинила кримінальне правопорушення.

При цьому, прокурор не погоджується із висновками місцевого суду про наявність правових підстав для визнання недопустимими доказами цих протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки впізнання було проведено у відповідності до вимог ст. 228 КПК України. Особи на фотознімках були тієї ж статі та не мали різких відмінностей у віці та зовнішності з особою, яка підлягала впізнанню, а тому істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні цієї слідчої дії допущено не було.

Просить при апеляційному розгляду допитати потерпілих, свідка ОСОБА_13 , дослідити докази, зокрема, диск із звукозаписами судових засідань із допитами потерпілих у порядку ст. 225 КПК України, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.06.2016р., 03.06.2016р. за участю потерпілих та свідка ОСОБА_13 .

Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_7 17 березня 2016 року близько 20.55 год. на вул. Пекарська, 50 у м. Львові, перебуваючи поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, що проявилось у наступному. Перебуваючи у вказаний час та у зазначеному місці обвинувачений ОСОБА_7 безпричинно розпочав конфлікт, навмисно штовхав ОСОБА_13 , нецензурно висловлювався на її адресу, а також на адресу потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які відпочивали у цей час поблизу озера. В подальшому ОСОБА_13 попросила ОСОБА_7 не штовхатися, на що почула у відповідь образливі слова останнього.

Після цього, ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_7 та запропонував йому вибачитися перед жінкою, однак останній умисно, без будь-яких пояснень, із застосуванням невстановленого слідством предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, правою рукою спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді рани на лівому плечі, що належить до легкого тілесного ушкодження.

Побачивши це, потерпілий ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_12 , щоб припинити хуліганські дії ОСОБА_14 та допомогти товаришу піднятися із землі. Проте, ОСОБА_14 , продовжуючи свій злочинний умисел, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, із застосуванням невстановленого слідством предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, спричинив ОСОБА_11 одне поранення м`яких тканин лівого плеча, котре заподіяне колюче-ріжучим чи подібним до нього знаряддям та за ознаками належить до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_7 17 березня 2016 року близько 21.00 год. на вул. Пекарська, 50 у м. Львові, перебуваючи поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, спричинив умисно потерпілому ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження, яке було небезпечним для життя в момент заподіяння, у вигляді одного проникаючого поранення лівої половини грудної клітки з поступленням крові та повітря у плевральну порожнину шляхом нанесення двох ударів гострим предметом, заздалегідь пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, один в область грудної клітки зліва з проникненням в плевральну порожнину, а другий - в область лівого плеча.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України - спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурори підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Обвинувачений та його захисник заперечили апеляційні вимоги сторони обвинувачення, з огляду на безпідставність таких, та просили залишити без змін оскаржуваний вирок суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування виправдувального вироку та необхідність визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, із призначенням йому відповідного покарання.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Колегія суддів звертає увагу на положення ст. azakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_194/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1#194" title="КОНСТИТУЦІЯ УКРАЇНИ; нормативно-правовий акт № 254к/96-ВР від 28.06.1996">62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України, якими передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. А також положення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно яких кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Пункт 2 статті 6 Конвенції з прав людини проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версією захисту.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як вбачається зі змісту положень ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених КПК випадках - на потерпілого.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Положення ст.ст. 370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом у повній мірі дотримано наведені вимоги закону при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 .

Визнавши ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення та вказав, що вина обвинуваченого у пред`явленому йому обвинувачені не доведена стороною обвинувачення.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК України, а саме як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а також за ч.1 ст.121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 повністю заперечив свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, зазначивши, що не вчиняв таких. Повідомив, що з моменту події пройшло багато часу, а тому він не може повідомити, де знаходився у зазначений час, оскільки не пам`ятає. Підтвердив, що дійсно займається бігом та часто бігає поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, що по на вул. Пекарська, 50 у м. Львові, оскільки неподалік проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що особи потерпілих йому не знайомі, ніколи їх не бачив і вперше зустрівся в поліції чи в суді, точно не пригадує. Про зазначену подію дізнався із розповідей сусідів, які описуючи нападника, зазначали ознаки останнього, які не характерні та не притаманні йому. Зокрема, стверджували, що це була особа молодого віку, а йому на момент події виповнилося 46 років. Як йому відомо, про це свідки вказували і працівникам поліції. Зазначив, що є загалом неконфліктною особою, колючо-ріжучих предметів при собі не носить. Також наголосив на неодноразові порушення працівниками поліції його прав, зокрема, права на захист, а також зазначив про грубе порушення працівниками поліції вимог закону при проведенні слідчої дії - пред`явлення до впізнання. Вважає, що працівниками поліції проведено обшук за місцем його проживання за відсутності для цього правових підстав, зі спливом значного періоду часу після розслідуваної події, майже через три місяці, а також вилучено майно, яке жодного відношення до розслідуваних кримінальних правопорушень не має, так як згідно проведеної в межах кримінального провадження експертизи слідів крові на вилученому у нього одязі та взутті не виявлено. Також повідомив, що до вчинення 17.03.2016 хуліганських дій та спричинення потерпілим тісних ушкоджень не причетний, доказів його причетності не здобуто і в ході досудового розслідування. Вважає, що докази, на які покликається прокурор, також не підтверджують його причетності та є недопустимими з урахуванням обставин, викладених його захисником в поданих письмових клопотаннях, які долучені до матеріалів справи, про визнання доказів недопустимими. Подані захисником клопотання про визнання доказів недопустимими підтримав.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений ОСОБА_7 підтримав наведені показання.

У судовому засіданні місцевого суду безпосередньо було допитано потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ряд свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_11 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 не знайомий, бачить його вперше та останній не є особою, який спричинив йому та потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження. Щодо події 17.03.2016 зазначив, що у вказаний час разом із дружиною ОСОБА_13 та другом ОСОБА_12 відпочивали поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, що на вул. Пекарська, 50 у м. Львові. У той час невідомий чоловік, обличчя якого він не бачив, бігав кругом озера та двічі зачепив (штовхнув) його дружину, тому на третій раз потерпілий ОСОБА_12 вирішив йому зробити зауваження та запропонував вибачитись перед жінкою, у зв`язку із чим між ними розпочалась перепалка, в ході якої невідомий вдарив ОСОБА_12 в плече, від чого останній впав на землю. Підбігши до друга та допомагаючи останньому встати із землі відчув удар предметом схожим на колючо-ріжучий в область плеча. Згодом відчув ще два удари гострим предметом, один в область грудної клітки, а другий - в область лівого плеча. Потерпілий наголосив, що обвинувачений ОСОБА_7 не є тією особою, яка наносила тілесні ушкодження, на місці події його не бачив. Вказав, що особа, яка наносила удари, по опису суттєво відрізняється від обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема це був чоловік молодого віку, років 30-35, мав шрам на обличчі з правої сторони, світло-сиве волосся, одягнутий в кросівки, спортивну куртку та штани темного кольору. Також свідок додав, що у відділенні поліції ОСОБА_7 бачив із спини та перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння помилково вказав на останнього при пред`явленні до впізнання, як на особу, яка спричинила йому 17.03.2023 року тілесні ушкодження. Сильно про це жалкує.

Потерпілий ОСОБА_12 , також будучи попередженим про кримінальну відповідальність, у судовому засіданні місцевого суду надав аналогічні потерпілому ОСОБА_11 показання щодо події 17.03.2016р. Крім того, надав суду виправдувальні покази щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначивши, що останній не є особою, яка спричинила йому та потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження. Пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 раніше не знайомий, на місці події не бачив. Натомість особа, яка спричинила йому та потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження була молодого віку, близько 25-26 років, обличчя його добре не пам`ятає, так як він був одягнений у капюшон, а пора доби була темною близько 20-21.00 год., однак пригадує, що на відміну від обвинуваченого ОСОБА_7 зазначена особа мала кругле обличчя та шрам на щоці з правої сторони, русе волосся та був одягнений у спортивний костюм. Ствердив, що обвинуваченого вперше побачив у відділенні поліції при одночасному допиті, однак той стояв до нього спиною. Також пояснив, що при пред`явленні особи до впізнання за фото, будучи в стані алкогольного сп`яніння, про що адвокат наголошував слідчому, помилково вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка спричинила йому та потерпілому ОСОБА_11 17.03.2016р. тілесні ушкодження.

Допитана у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_15 , дружина потерпілого ОСОБА_11 , надала показання щодо події, яка мала місце 17.03.2016, аналогічні показанням потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Також свідок повідомила, що це не обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілим тілесні ушкодження, на місці події був також не він, а інша особа, обличчя якої вона не роздивилась, так як він був в капюшоні та одягнутий у спортивний костюм. Вказала, що обвинуваченого вперше побачила у відділенні поліції на фото, яке їй було пред`явлено для впізнання.

Свідок ОСОБА_16 , вахтера в гуртожитку №2 ветеринарного університету, у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що очевидцем події 17.03.2016р. не була, про що також зазначала і працівникам поліції. Також свідок повідомила, що з обвинуваченим ОСОБА_7 раніше не знайома та ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 є її сусідом, знає його з 2000 року. Вказала, що обвинувачений є спокійною особою., періодично займався спортом та бігав поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького. Зазначила, що ввечері 17.03.2023 року близько 21.00 год. гуляла разом із собакою та знайомою поблизу озера. Бачила неприємну компанію молодиків, які нецензурно виражалися, розмахували руками та поводили себе агресивно. Повідомила, що впізнати зараз їх не зможе, оскільки не пам`ятає облич. Коли гуляла, зустріла обвинуваченого ОСОБА_7 , який бігав поблизу озера, та запитала останнього чи з`явилось світло в будинку, так як його в той день вимкнули. Після ОСОБА_7 , зустріла зазначену компанію, а сам ОСОБА_7 покинув територію ветеринарної академії. Після цього ще трохи гуляла біля озера. Безпосереднім очевидцем події 17.03.2016 року не була, дізналась про таку від сусідів на наступний день. Про наведені обставини повідомляла і працівникам поліції.

З наведених показань, які було надано безпосередньо у судовому засіданні місцевого суду, жоден із потерпілих та свідків не вказав на ОСОБА_7 , як на особу яка причетна до скоєння кримінальних правопорушень щодо потерпілих.

Більше того, самі потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також свідок ОСОБА_15 , яка була очевидцем події, у судовому засіданні місцевого суду категорично заперечили факт вчинення кримінальних правопорушень щодо потерпілих обвинуваченим ОСОБА_7 .

Апеляційні доводи прокурора про те, щомісцевий суд у порушення ч.5 ст.225 КПК України відмовив у задоволенні клопотання прокурора про долучення та дослідження диску із звукозаписами судових засідань, на яких потерпілих було допитано у порядку ст.225 КПК України під час досудового розслідування, незважаючи на те, що показання потерпілих, наданих у порядку ст.225 КПК України та їх показання, надані у судовому засіданні місцевого суду, містять розбіжності, колегія суддів не приймає до уваги з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться безпосередність дослідження показань.

Як передбачено ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Отже, у даному випадку потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 безпосередньо надали показання у судовому засіданні місцевого суду у порядку ст. 353 КПК України, а тому суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі обґрунтовано не врахувавпоказання цих потерпілих, наданих у порядку ст.225 КПК України.

Згідно матеріалів справи наявність розбіжностей між показаннями потерпілих, наданих безпосередньо у судовому засідання місцевого суду, та їх показаннями, наданих у порядку ст.225 КПК України, була відмічена місцевим судом.

Зокрема, місцевий суд у своєму рішенні зазначив про те, що з наданих у судовому засіданні показань встановлено, що потерпілі фактично змінили свої надані в порядку ст.225 КПК України обвинувальні покази щодо ОСОБА_7 на виправдальні.

При цьому, згідно матеріалів справи судом було враховано, що потерпілими у судовому засіданні було обґрунтовано зміну своїх показань.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що у ході судового розгляду даного кримінального провадження не було з`ясовано розбіжностей між показаннями потерпілих, наданих безпосередньо у судовому засідання місцевого суду, та їх показаннями, наданих у порядку ст.225 КПК України.

Також судом враховано, що надані у судовому засіданні місцевого суду показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 узгоджуються із показаннями наведених вище свідків як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора про те, що наведені вище показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , надані у судовому засіданні місцевого суду, не узгоджуються з іншими доказами, зокрема протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.06.2016 потерпілому ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 потерпілому ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 свідку ОСОБА_13 , які вказали на ОСОБА_7 як на особу, що вчинила кримінальне правопорушення, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як зазначалось вище у судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_11 категорично заперечив причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння щодо нього неправомірних дій та повідомив, що у відділенні поліції ОСОБА_7 бачив із спини та перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння помилково вказав на останнього при пред`явленні до впізнання, як на особу, яка спричинила йому 17.03.2023р. тілесні ушкодження і сильно про це жалкує. Вказав, що зазначена особа була значно молодшою за обвинуваченого ОСОБА_7 та мала шрам на обличчі з правої сторони.

Потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду також категорично заперечив причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння щодо нього неправомірних дій та повідомив, що обвинуваченого вперше побачив у відділенні поліції при одночасному допиті, однак той стояв до нього спиною. Пояснив, що при пред`явленні особи до впізнання за фото, будучи в стані алкогольного сп`яніння, про що адвокат наголошував слідчому, помилково вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка спричинила йому та потерпілому ОСОБА_11 17.03.2016р. тілесні ушкодження. Аналогічно повідомив, що зазначена особа була значно молодшою за обвинуваченого ОСОБА_7 та мала шрам на обличчі з правої сторони.

Допитана у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_15 , дружина потерпілого ОСОБА_11 , яка безпосередньо була присутньою на місці події, також категорично заперечила причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння неправомірних дій щодо потерпілих. Вказала, що причетна до події особа була значно молодшою за обвинуваченого ОСОБА_7 та мала шрам на обличчі з правої сторони.

Більше того, всупереч апеляційним доводам прокурора, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок місцевого суду щодо визнання недопустимими доказами: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.06.2016 потерпілому ОСОБА_11 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 потерпілому ОСОБА_12 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 свідку ОСОБА_13 .

Оцінюючи вказані протоколи місцевим судом враховано положення ст. 228 КПК України, згідно яких перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Також згідно даної норми закону за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Щодо протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016р. за участю свідка ОСОБА_13 та довідки до нього судом першої інстанції правильно констатовано, що представлені фотознімки осіб у порушення вимог ст.228 КПК України мають різкі відмінності між собою за іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення, особи на фотознімках мають різкі відмінності у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Зокрема, у судовому засіданні судом встановлено, що на фотографії у протоколі ОСОБА_7 36 року і ця фотографія зроблена за 10 років до впізнання.

Крім цього, у протоколі відсутні відомості про те, у якому віці перебували інші особи, які зображені на інших фотографіях.

Місцевий суд правильно встановив, що особи на фото №3 та №5 є значно старшими за ОСОБА_7 на фото № 2. Особи зображені на фотографіях №3 та №5 є значно грубшої статури ніж Кардаш на фото №2. За формою носа мінімальну схожість осіб на фото №1 та №2. Інші ж особи мають різкі відмінності з фото № 2 ОСОБА_7 по формі та розміру носа. На відміну від інших особа на фото № 1 має видиму щетину.

Також правильно встановлено і відмінність в одязі між особами, а саме особи на фото №1 та №2 одягнуті в темні футболки, а особи на фото №3 №4 та № 5 в світлих сорочках в клітинку. Особи на фото № 4 та № 5 сфотографовані в розвороті 3/4.

Крім цього, згідно цього ж протоколу щодо зовнішнього вигляду та прикмет особи, за якими свідок може впізнати її, зазначено у загальному за рисами обличчя та волосся. Проте, які це саме риси та в чому вони полягають у протоколі не вказано. Опис ознак, за якими свідок впізнав ОСОБА_7 , також наведено у загальному характеру, без деталізації.

Відмічено місцевим судом і те, що зазначений протокол не містить також відомостей про реальну неможливість забезпечення присутності особи, яка підлягає впізнанню, тобто ОСОБА_7 .

Таким чином колегія суддів визнає правильним висновок місцевого суду про визнання недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016р. за участю свідка ОСОБА_13 .

Оскільки потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 було пред`явлено до впізнання ідентичні, що і свідку ОСОБА_13 , п`ять фотознімок осіб чоловічої статі, рішення місцевого суду про визнання недопустимими доказами протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016р. потерпілому ОСОБА_12 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.06.2016р. потерпілому ОСОБА_11 також визнається колегією суддів правильним та обґрунтованим.

Отже, апеляційні доводи прокурора про те, що впізнання за фотознімками за участю потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 було проведено у відповідності до вимог ст. 228 КПК України, а відтак відсутні правові підстави для визнання недопустимими доказами цих протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, колегія суддів не приймає до уваги.

Окрім наведених доказів місцевим судом у ході судового розгляду було досліджено та надано відповідну оцінку і іншим наданим доказам.

Зокрема, у судовому засіданні судом першої інстанції було досліджено відеозапис на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано одночасний допит потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 .

Як передбачено ч. 9 ст. 224 КПК України слідчий має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

Водночас, як вірно встановлено та враховано місцевим судом у даному випадку фактично були відсутні підстави для проведення одночасного допиту потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки до проведення цієї слідчої дії обвинувачений ОСОБА_7 не давав показань.

Крім цього, місцевим судом встановлено, що згідно відеозапису одночасного допиту потерпілого та обвинуваченого фактично було проведено допит потерпілого, а не одночасний допит осіб, що вірно розцінено місцевим судом як підміна цієї слідчої дії іншою.

Також місцевий суд підставно звернув увагу на те, що обвинувачений весь час стоїть спиною до потерпілого, і останній ніби-то впізнає ОСОБА_7 , як особу, що заподіяла потерпілим тілесні ушкодження, фактично не бачачи його в лице.

Слушно зазначено судом і про те, що під час проведення згаданого допиту, присутні учасники звертають увагу, що потерпілий перебуває у стані алкогольного сп`яніння, на що останній не реагує.

Водночас, згідно матеріалів справи потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду ствердив, що обвинувачений не вчиняв інкримінованого йому злочину і категорично заперечує його присутність на місці події. Також ствердив, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння під час допиту.

При цьому, судом вірно констатовано, що наданий висновок медичного огляду, яким не встановлено факт перебування потерпілого у стані сп`яніння під час проведення цієї слідчої, у даному випадку не може бути врахованим, оскільки такий висновок був наданий по спливу більше двох годин після перебування потерпілого у відділку поліції.

Також, місцевим судом встановлено та враховано, що згідно відеозапису зазначеного одночасного допиту потерпілого та обвинуваченого слідчим складався протокол слідчої дії, однак стороною обвинувачення такий до матеріалів справи не долучено.

Усі наведені обставини, які були встановлені місцевим судом при оцінці відеозапису одночасного допиту потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 , при апеляційному розгляді стороною обвинувачення жодним чином не спростовано.

З урахуванням встановлено, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про неможливість взяти до уваги як доказ вини обвинуваченого відеозапис одночасного допиту потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на його фактичну неналежність.

Крім цього, місцевим судом було з належною повнотою досліджено і такі надані стороною обвинувачення докази:

- рапорт ЄО № 5775 від 17.03.2016, складений уповноваженою особою Личаківського РВ ЛМУ ГУ УМВС України у Львівській області, згідно якого 17.03.2016 о 22:42:00 на лінію 102 надійшло повідомлення від лікаря ТП № 2 про те, що бригада ШМД №50 о 21.30 год. доставила гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_2 , зі слів дружини о 21.00 год. йому наніс ножові поранення невідомий на вул. Пекарська, 50, госпіталізований у хірургічне відділення;

- рапорт ЄО № 5768 від 17.03.2016, складений уповноваженою особою Личаківського РВ ЛМУ ГУ УМВС України у Львівській області, згідно якого 17.03.2016 о 21:09:00 на лінію 102 надійшло повідомлення від диспетчера ШМД ОСОБА_18 про те, що на вул. Пекарська, 50, невідомі особи нанесли ножове поранення в область грудної клітки мужчині 34 роки;

- рапорт ЄО № 5781 від 17.03.2016, складений уповноваженою особою Личаківського РВ ЛМУ ГУ УМВС України у Львівській області, згідно якого 17.03.2016 о 23:40:00 на лінію 102 надійшло повідомлення від лікаря про те, що в травмпункт №2 на вул. Навроцького, 23 було доставлено гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_3 . Тілесні ушкодження отримав внаслідок побиття невідомим на вул. Пекарська, 50. Діагноз - різані рани верхньої третини правого плеча. Клінічне сп`яніння;

- протокол прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.03.2016, згідно якого гр. ОСОБА_12 повідомив, що 17.03.2016 близько 20.30 год. за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 50, на території Львівського національного університету ім. Гжицького біля озера невідомий мужчина віком 25-30 років спричинив йому тілесні ушкодження ножем або іншим гострим предметом в область лівого плеча. В графі «Чи бачив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи може її впізнати, за якими прикметами» зазначив ствердно «так», однак конкретних прикмет особи, що спричинила тілесні ушкодження не зазначив;

- витяги є ЄРДР, згідно яких 17.03.2016 внесено відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України - за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а 18.03.2016 за ч.4 ст.296 КК України - за фактом вчинення невідомою особою 17.03.2016 хуліганських дій щодо ОСОБА_12 ;

- протокол огляду місця події від 17.03.2016 та фототаблицею до нього, згідно якого слідчим у присутності двох понятих проведено огляд місця події за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 50 (частина площадки навпроти центрального входу у Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, між 3 та 4 колонами з ліва на право, а також частина прибудинкової території між адміністративною будівлею університету та озером). В ході огляду виявлено та вилучено змив речовини бурого кольору;

- протокол огляду місця події від 17.03.2016, згідно якого слідчим у присутності двох понятих проведено огляд місця події за адресою: м. Львів, вул. Навроцького (приміщення першого поверху 8-ї клінічної лікарні м. Львова, куди був доставлений потерпілий ОСОБА_12 ). В ході огляду виявлено та вилучено належний ОСОБА_12 одяг з нашаруванням речовини бурого кольору;

- висновок експерта № 165/16 від 18.04.2016, згідно якого у гр. ОСОБА_11 було одне проникаюче поранення лівої половини грудної клітки з поступленням крові та повітря у плевральну порожнину. Воно було небезпечним для життя на момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Крім цього, у нього було поранення м`яких тканин лівого плеча, котре мало ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Обидва ушкодження заподіяні колюче-ріжучим чи подібним до нього знаряддям, не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту, могли утворитися 17 березня 2016 року. Більш конкретно надати характеристику травмуючого знаряддя можливо при проведенні медико-криміналістичної експертизи речових доказів. Обидва ушкодження, що були у гр. ОСОБА_11 знаходились в ділянках тіла, доступних для їх нанесення власноручно;

- висновок експерта № 703 від 04.05.2016, згідно якого у гр. ОСОБА_12 на момент проведення судово-медичної експертизи виявлено рубець, який являється слідом загоєної рани, на лівому плечі. Категорично визначитись про механізм, характер, давність виникнення рани без наданої медичної документації про первинний огляд в медичному закладі не можна. Але не виключається, що рана могла виникнути 17 березня 2016 року від дії гострого предмета. Рана відноситься до легкого тілесного ушкодження;

- висновок експертизи № 119/2016-мк та фототаблиці до нього, згідно якого при судово-медичній експертизі одягу гр. ОСОБА_12 було виявлено: на задній поверхні лівого рукава куртки одне наскрізне колото-різане пошкодження, на задній поверхні лівого рукава светра одне наскрізне колото-різане пошкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух, або два леза, одне з яких було притуплене. Беручи до уваги висновок експерта №703-16 судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_12 від 04.05.2016 можна вважати, що колото-різані пошкодження на одязі співпадають за локалізацією з раною, виявленою на його тілі;

- висновок експертизи у № 118/2016-мк та фототаблиці до нього, згідно якого при судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_11 було виявлено: на зовнішній поверхні лівого рукава куртки одне наскрізне колото-різане пошкодження, на спинці куртки зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, на зовнішній поверхні лівого рукава спортивної кофти одне наскрізне колото-різане пошкодження, на спинці спортивної кофти зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух, або два леза, одне з яких було притупленим. Крім того, на експертизу було надано джемпер, футболку та труси, які були повністю розрізаними, з дефектами тканини, а також були трикотажними, тому в сукупності даних ознак не досліджувались. Беручи до уваги висновок експерта № 165/16 судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_11 від 18.04.2016 року та враховуючи можливість одягу до деякого зміщення на тілі можна вважати, що колото-різані пошкодження на куртці та на спортивній кофті співпадають з ранами, виявленими на його тілі;

- протоколи отримання у потерпілих зразків для експертизи від 12.04.2016р.;

- висновкі експерта № 463/2016-ім та № 464/2016-ім від 12.04.2016, згідно яких кров гр. ОСОБА_11 відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, а кров гр. ОСОБА_12 відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО;

- висновок експерта №465/2016-ім, згідно якого на основі даних судово-медичного дослідження речового доказу встановлено, що кров гр. ОСОБА_11 відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр. ОСОБА_12 відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У слідах на ватному тампоні, просоченого речовиною бурого кольору, доставленою для дослідження (об`єкт №1), виявлена кров людини групи А А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, яка може походити від гр. ОСОБА_11 , гр. ОСОБА_12 , так і від будь-якої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО.

Аналізуючи наведені доказів, суд першої інстанції правильно встановив, що такі не містять жодних даних про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень щодо потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а лише підтверджують факт існування події 17.03.2016 та вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296 та ч.1 ст.121 КК України, щодо потерпілих.

Крім цього, місцевим судом у ході дослідження наданих доказів встановлено, що 03.06.2016 у період часу з 10.30 год. до 12.00 год. слідчим СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_19 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05.05.2016 проведено обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протокол обшуку від 03.06.2016, в ході проведення такого виявлено та вилучено: спортивні штани чорного кольору із надписом «boss», 2 пари взуття «кельвін кляйн» із білою підошвою та шнурками, одну пару спортивного взуття темно-синього кольору із надписом «limited», одну пару спортивного взуття голубого кольору, пара спортивного взуття чорного кольору із частково білою підошвою із надписом «сальвадорефірагамо», пару взуття темно-синього кольору із білою підошвою із надписом «даньяноалєсандрінні», пару взуття із надписом «баракуда», пару взуття із надписом «Біблас», пару взуття «dkny», пластикову картку «приват банку № 346255, паспорт України, виданий на ім`я ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_1 , планшет у пошкодженому стані марки «APPLE», спортивний костюм, що складається із штанів та куртки із надписом «climalite» марки «адідас».

Крім цього встановлено, що 03.06.2016 у період часу з 13.00 год. до 13.30 год. слідчим СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_21 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05.05.2016 проведено обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно протоколу обшуку від 03.06.2016, в ході проведення такого виявлено та вилучено пару кросівок марки «адідас».

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції жодних доказів на підтвердження того, що вилучене в обвинуваченого ОСОБА_7 під час проведення обшуків майно та речі мають якесь відношення до вчинених кримінальних правопорушень стороною обвинувачення представлено не було.

При цьому, згідно дослідженого місцевим судом висновку експерта №801/2016-ім від 04.07.2016, у слідах на кросівках "adidas", на кросівках "dkny", на парі черевик "DanieleAlessandrini", на чорних кросівках «SalvatoreFerraramo», на спортивній куртці, на двох парах спортивних штанів, на кросівках "Limited" нa парі кросівок "CalvinKlein крові не виявлено.

Як визначено місцевим судом наведені обставини, та те, що вилучені в ході обшуків пластикова платіжна банківська картка, паспорт громадянина України та планшет також не містять слідів інкримінованого злочину стали підставою для скасування арешту на вказане майно ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.08.2016, що не оспорювалось стороною обвинувачення при вирішенні судом питання про скасування арешту майна.

Зазначені висновки місцевого суду стороною обвинувачення при апеляційному розгляді справи не спростовано.

Також місцевим судом досліджено та надано оцінку долученим до матеріалів справи разом із протоколами огляду предметів від 07.04.2016 та постановами про визнання їх речовими доказами від 07.04.2016 відеозаписи із камер відеоспостереження з ОСББ АДРЕСА_5 , з ІНФОРМАЦІЯ_5» АДРЕСА_6 та з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », АДРЕСА_7 , відеофайли з якими записані на відповідних оптичних дисках, які долучені до матеріалів справи.

Як правильно визначив місцевий суд на таких відеозаписах не зафіксовано ні події злочину, ні відомостей, які б свідчили про причетність до вчинення таких обвинуваченого ОСОБА_7 .

Тобто, наведені докази також не містять жодних даних про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень щодо потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Наведені обставини при апеляційному розгляді стороною обвинувачення також не спростовано.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд ретельно перевірив наявні у кримінальному провадженні докази, з дотриманням вимог ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності та правильно дійшов висновку про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,ухваливши виправдувальних вирок.

Підстав для повторного дослідження доказів у справі, згідно клопотання прокурора, колегія суддів не вбачає, оскільки такі судом першої інстанції досліджено повно та із дотриманням вимог закону. Підстави для надання цим доказам іншої оцінки, відмінної від оцінки, наданої судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено. Також колегія суддів не вбачає підстав для дослідження диску із звукозаписами судових засідань із допитами потерпілих у порядку ст. 225 КПК України, з підстав наведених в ухвалі вище.

Згідно ст. 7 КПК України, загальними засадами кримінального провадження, крім інших, є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до положень ст.129 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд при розгляді даної справи не допустив таких порушень вимог кримінального процесуального законодавства України, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

Ураховуючи наведене вище, рішення місцевого суду про визнання ОСОБА_7 невинуватим та виправдання його за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, колегією суддів визнається законним, обґрунтованим та вмотивованим. В оскаржуваному вироку наведено належні та достатні мотиви і підстави для його ухвалення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ухвалення щодо нього обвинувального вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: