Справа № 461/4309/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/982/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу з доповненням обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 03.01.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.01.2023 року, продовжено обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», на 60 діб, тобто до 03.03.2023 року, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі поданої 05.01.2023 (а.с.84-89) та доповненні до апеляції від 30.01.2023 (а.с.94- 102) обвинувачений зазначає, що копії резолютивної частини отримав 05.01.2023, а повний тексти ухвали лише 23.01.2023, відтак просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу якою замінити запобіжний захід на більш м`який у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Апелянт покликається, що він не мав можливості поспілкуватися із захисником, розгляд справи в режимі відеоконференції був поганий через затримку сигналу і нечіткого звуку. Його думки про здійснення дистанційного розгляду підготовчого засідання ніхто не запитував, що суперечить вимогам ст. 336 КПК України. Крім того йому не було вручено копії клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і він не мав можливості належно підготуватися до справи. Відтак він не розумів про що здійснюється судовий розгляд. Вважає, що незабезпечення його належної і ефективної можливості на захист його інтересів є істотним порушенням вимог КПК. Вважає ухвалу незаконною, необгрунтованою, невмотивованою. Судом не було взято до уваги його доводи для зміни запобіжного заходу. Однак були порушені вимоги Конституції України та КПК України через неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог КПК, що згідно п.1, 3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Апелянт зазначає, що відсутні дані у справі про наявність обґрунтованої підозри, ризики зазначені в клопотання прокурора та ухвалі суду не підтверджені доказами з матеріалів кримінального провадження. Свідки та потерпіла по справі допитані. У нього є міцні соціальні стосунки, оскільки він піклувався про пристарілих батьків та двох своїх дітей. Судом не враховано що він майже 3 роки утримується під вартою; розмір застави йому суд не визначає і не бажає змінювати запобіжний захід на більш м`який; що він не був раніше судимий і ніколи не притягувався до відповідальності; мав постійно місце праці та проживання. Відповідно суд першої інстанції не мав підстав для задоволення клопотання прокурора.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання. Зокрема, ОСОБА_6 , будучи обвинуваченим у вчиненні особливо тяжкого злочину може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; останній немає постійного місця проживання та реєстрації у м. Львові та області; тривалий час ніде не працює, відтак, не маючи засобів для існування може продовжувати злочинну діяльність для забезпечення своїх матеріальних умов проживання; дані про міцні соціальні зв`язки відсутні; зважаючи на тяжкість вчиненого та обставини інкримінованого злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності або пом`якшення своєї участі у злочині проти життя і здоров`я особи, існує високий ризик того, що обвинувачений, будучи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані у судовому засіданні та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченим ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, міркування прокурора щодо залишення ухвали суду без змін, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року вирок Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 07 січня 2023 року включно.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував вимоги пп. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів. Свої вимоги мотивував тим, що обґрунтованість обвинувачення пред`явлене ОСОБА_6 , підтверджується протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілої, протоколами допиту свідків, протоколом впізнання, протоколами огляду відеозаписів з камер спостереження, протоколами тимчасового доступу, речовими доказами, та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності. Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок обвинуваченого ОСОБА_6 із вчиненням даного кримінального правопорушення.

Ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу на даний час продовжують існувати, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, а відтак, продовжує мати місце достатньо висока вірогідність переховування від суду, що підтверджує ризик, передбачений ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, на думку колегії суддів, суд вірно зазначив, що переконливих доказів того, що до обвинуваченого можна застосувати більш м`який запобіжний захід, з огляду на наведений ризик, стадію провадження та відомості про соціальні зв`язки обвинуваченого в ході розгляду клопотання не здобуто, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним ризикам, та саме такий запобіжний захід є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_6 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, є необхідним за даних обставин, та відповідає характеру кримінального провадження.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про неповноту судового розгляду.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини , посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися , обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Що стосується доводів апелянта щодо необгрунтованості ухвали, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особи обвинуваченого ОСОБА_6 а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 03.01.2023 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 03.03.2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: