Справа №333/6426/22
Провадження №1-кс/333/4015/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та проведенні інших слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №00001023 від 21.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України,

за участі: особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим та проведенні інших слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №00001023 від 21.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України. Скаргу мотивовано наступним.

Територіальним управлінням ДБР у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування кримінального провадження 0001023 від 20.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255 КПК Украіни. 18.12.2023 року в ході розгляду скарги на не розгляд клопотання слідчого ОСОБА_3 отримано постанова слідчого ТУ ДБР у м.Мелітополі від 30.11.2023 року про часткову відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про проведення слідчих та процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженню. Вважає постанову такою, що винесено передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення у зв`язку із таким. 27.11.2023 року ним було подано клопотання про залучення його до провадження у якості потерпілого. Постанова слідчого від 30.11.2023 обґрунтовано тим, що на час його ухвалення у сторони обвинувачення відсутні точні дані, які б підтверджували, що ОСОБА_3 злочином завдано шкоди, а також характер та ступінь такої шкоди. Однак, дане досудове розслідування розпочате за повідомленням ОСОБА_3 , що посадові особи Національноі поліціі у м.Запоріжжі, діючи всупереч інтересам служби та по раніше затвердженому злочинному плану, маючи неспростовні докази вчиненого правопорушення представниками одного з ОЗУ м.Запоріжжя, з метою приховування злочину, винесли постанову про закриття кримінального провадження, внаслідок чого йому були завдані моральні та матеріальні збитки. Отже факт заподіяння заявнику кримінальним правопорушенням шкоди є очевидним та підтвердженим документально.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу за викладених в ній підставах та вважав за необхідне її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився , надав заяву з проханням розглянути скаргу у його відсутності.

Вислухавши доводи заявника, вивчивши матеріали скарги та долучені до неї матеріали, слідчий суддя дійшов до такого.

Пунктом 5 ч.1 ст.303 КПК України передбачена можливість оскарження до слідчого судді рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілого.

У судовому засіданні встановлено, що Територіальним управлінням ДБР у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування кримінального провадження 0001023 від 20.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255 КПК Украіни, внесене до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду Києва від 09.09.2020 за заявою ОСОБА_3 від 20.08.2020 про те, що працівники Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області та СУ ГУНП в Запорізькій області, діючи в складі злочинної організації вчиняють дії щодо приховування вчинення злочинів, умисного невиконання ухвал слідчого судді, безпідставного закриття кримінальних проваджень тощо..

ОСОБА_3 27.11.2023 засобами електронного зв`язку Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі було направлено клопотання у порядку ст.ст. 220, 221 КПК України про проведення слідчим процесуальних дій у кримінальному провадженні № 00001023 від 21.10.2020, в тому числі, про допит його в якості потерпілого.

30.11.2023 слідчим ОСОБА_5 винесено постанову від 30.11.2023 про часткову відмову у задоволенні клопотання, зі змісту якої вбачається, що слідчий відмовив в допиті ОСОБА_3 в якості потерпілого з тих підстав, що відсутні підстави для визнання останнього потерпілим узв`язку з тим, що на даний час в ході досудового розслідування не отримано достовірних даних, які б свідчили про наявність шкоди, завданої ОСОБА_3 . Тобто, фактично постановою від 30.11.2023 слідчий відмовив ОСОБА_3 у визнанні потерпілим.

Разом із тим, слідчий суддя вважає, що такі висновки слідчого є передчасними та суперечать завданням Кримінального кодексу України щодо забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності та завданням кримінального провадження щодо захисту особи від кримінальних правопорушень, тощо.

Відповідно до ст.2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою,яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Слід зазначити, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

З огляду на те, що права потерпілого визначають обсяг та межі його дозволеної і гарантованої поведінки у кримінальному провадженні і, відповідно, широкий обсяг прав, якими наділяється потерпілий, покликані забезпечити його активну участь у кримінальному провадженні, що, у свою чергу, необхідне для повного виконання завдань кримінального провадження, визначених у статті 2 КПК України, гарантоване законом право потерпілого подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду покликане забезпечити його активну участь у доказуванні, слідчий суддя приходить до переконання, що визнання заявника потерпілим у вказаному кримінальному провадженні гарантує повне та всебічне проведення досудового розслідування по зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальному правопорушенні.

Проте, слідчий у своїй постанові взагалі не навів очевидних та достатніх підстав, як того вимагають положення ч. 5 ст. 110 КПК України, які б давали йому право вважати, що ОСОБА_3 не завдано шкоди.

Не встановлено слідчим суддею і підстав вважати, що слідчим вживались заходи щодо з`ясування наявності чи відсутності заподіяння ОСОБА_3 шкоди, як того вимагають норми ст. 91 КПК України.

Слідчий суддя звертає увагу, що доведення наявності або відсутності моральної, фізичної та матеріальної шкоди не є предметом розгляду цієї скарги. Крім того, заявник без статусу потерпілого не наділений правом збирання доказів, яке є у сторін кримінального провадження, як передбачено ч. 1 ст. 93 КПК України, відповідно до якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання про те, що висновок слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_5 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим по даному кримінальному провадженню є передчасним, належним чином не обґрунтованим.

Отже, враховуючи те, що вищезазначена постанова слідчого ОСОБА_5 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим по даному кримінальному провадженню порушує права останнього, перешкоджає приймати активну участь у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне її скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 26, 40, 55, 303-307, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та проведенні інших слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №00001023 від 21.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України задовольнити.

Скасувати постанову слідчого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо допиту його в якості потерпілого у кримінальному провадженні №00001023 від 21.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1