1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9708/23 1-кп/335/851/2023
07 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Щодо призначення справи до судового розгляду
Під час підготовчого судового засідання, судом з`ясовано думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта чи наявності підстав для прийняття рішень, передбачених п. 2-4 ч. 3 ст. 314 КПК, зокрема, про закриття провадження, повернення обвинувального акта прокурору, направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.
Прокурор ОСОБА_5 просив суд призначити судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні, посилаючись на відповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального законодавства та відсутність підстав для направлення обвинувального акта до іншого суду для визначення підсудності, закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акта прокурору.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 також не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.
Інші клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, закриття провадження, затвердження угоди чи направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності суду не заявлялось.
Таким чином, заслухавши позицію прокурора, обвинуваченого, його захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, судом встановлено, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 32, 33 КПК підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, оскільки останньому висунуто обвинувачення щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КПК України, на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, яка підпадає під юрисдикцію Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Підстави для прийняття рішень про затвердження угоди, закриття провадження, повернення обвинувального акта прокурору, направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності відсутні. Обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, що містяться у ст. 291 КПК.
Не встановивши підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК, суд, керуючись ч. 1 ст. 315 КПК, перейшов до вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.
Прокурор та сторона захисту просили проводити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, з викликом учасників судового провадження.
За таких обставин, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, який здійснювати у відкритому судовому засіданні, за участі прокурора, обвинуваченого та захисника.
Щодо досудової доповіді
З огляду на тяжкість кримінального правопорушення, щодо якого висунуто обвинувачення та беручи до уваги положення ч. 3 ст. 314, ст. 314-1 КПК, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для складання досудової доповіді щодо обвинуваченого.
Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6
31.10.2023 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів.
Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, прокурор посилався на наявність обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за обставин, визначених в обвинувальному акті, а також на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні (п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК). Окрім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК).
На переконання прокурора, на час розгляду клопотання вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки прокурор не надав доказів на підтвердження доводів клопотання. Також наголосив, що обвинувачення є необґрунтованим, також вказав на свої сталі соціальні зв`язки та відсутність негативних характеристик. Просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк дії якого неодноразово продовжувався на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, терміном 60 днів, до 10.11.2023 включно.
Так, строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 10.11.2023 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено.
Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Колегія суддів вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення вказаного питання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід.
Суд вважає, що наведені прокурором підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Так, попередніми ухвалами слідчих суддів була встановлена наявність існування ризику можливого переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, вплив на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню.
Суд погоджується з доводами прокурора про продовження існування зазначених ризиків виходячи з того, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна, що позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_6 , до останнього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання колегії суддів, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
На думку колегії суддів, цілком підтвердженим є ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, який ґрунтується на тому, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем Служби безпеки України, а тому використовуючи свої зв`язки в військовій сфері, в правоохоронних органах може намагатися впливати на свідків у кримінальному провадження, у тому числі завдяки умовлянням, підкупу тощо, щоб уникнути відповідальності за вчинене, до того ж він може вчиняти тиск на таких осіб, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Слушними є доводи сторони обвинувачення про наявність ризику перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином. Переконуючим, на думку слідчого судді, є можливість ОСОБА_6 вчинити активні дії щодо приховання майна, що підлягає конфіскації, у разі визнання його винним, використати наявні в нього особисті та ділові зв`язки щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.
Разом з цим, суд зауважує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Отже, оцінюючи тяжкість злочину, яке інкримінується обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, взяття під варту як запобіжний захід, може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.
Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 судом, на даному етапі, не встановлено та стороною захисту не доведено.
Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
Суд наголошує увагу на тому, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати.
З врахуванням наведеного, тяжкості інкримінованого йому діяння, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , вік та стан його здоров`я, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, колегія суддів вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставини, у тому числі визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199, 315 КПК України, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Щодо клопотань про тимчасовий доступ до документів
В підготовчому судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 подані клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, в яких він посилаючись на спроби з боку обвинувачення фальсифікувати матеріали справи, просить надати тимчасовий доступ до інформації, яка міститься у мобільних операторів. Також зазначив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва був наданий його захиснику тимчасовий доступ до документів, речей, що знаходяться у володінні операторів мобільного зв`язку, однак виконати ухвалу у двохмісячний термін не виявилось можливим внаслідок його знаходження в СІЗО та знаходження його захисника ОСОБА_8 на тривалому лікуванні.
Захисник підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Прокурор вважає, що витребування інформації, зазначеної в клопотаннях, є передчасним, оскільки дослідження такої інформації буде можливо лише коли суд призначить дану справу до судового розгляду.
Вирішуючи клопотання обвинуваченого про тимчасовий доступ до документів, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 315 КПК з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження про витребування певних речей чи документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Так, одним із заходів забезпечення кримінального провадження, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України, є тимчасовий доступ до речей і документів.
Згідно з ч. 1 ст. 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК сторони кримінального провадження мають право звернутися до суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Вищезазначеним вимогам клопотання обвинуваченого не відповідає, оскільки останній не вказує, яким чином інформація, що перебуває у оператора мобільного зв`язку сама по собі, або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, буде вважатися такою, що має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Суд зазначає, що наразі судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочато, не визначено обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження, що позбавляє суд можливості з`ясувати як належність інформації, доступ до якої має намір отримати обвинувачений, до доказів, так й доцільність її отримання.
Разом з цим, стороною захисту не надано будь-яких належних підтверджень щодо реальної неможливості упродовж строку досудового розслідування збирання нею доказів шляхом подачі відповідних клопотань органу досудового розслідування та/або оскарження відмов у задоволенні таких клопотань до слідчого судді.
Частиною 1 статті 349 КПК зокрема визначено, що головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови. У вступній промові зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони. Інші учасники судового провадження можуть висловити свою думку про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження після вступної промови сторони захисту. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, зі сторони захисту - у другу.
Відтак сторона захисту може конкретизувати наміри щодо подання доказів у вступній промові, та згодом, вже після дослідження доказів сторони обвинувачення, подати відповідні клопотання, й тому вимоги щодо витребування документів як доказів наразі є передчасними.
Таким чином, колегія суддів вважає подані клопотання обвинуваченим про тимчасовий доступ на стадії підготовчого судового засідання передчасними, оскільки вони можуть бути заявлені під час судового розгляду на певній стадії.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст.314 КПК України, провівши підготовку до судового розгляду і вирішивши питання, передбачені ч. 2 ст. 315 КПК України, суд приходить до висновку про закінчення підготовчого провадження і призначення судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту.
Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 181, 193, п.п.1-3 ч.5 ст.194, 196, 303, 315, 350 КПК України, колегія суддів, -
Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, зал судових засідань № 2, на 16 листопада 2023 року о 10-45 год.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжити на 60 днів, з 07 листопада 2023 року до 05 січня 2024 року включно.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про тимчасовий доступ до речей і документів залишити без задоволення.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 право звернутися з такими клопотаннями під час судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 160-162 КПК України.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду в частині обраного запобіжного заходу.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3