КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2023 задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 08.01.2024 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання, посилаючись на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КПК України, зокрема із долучених до клопотання протоколів огляду компакт-дисків та перегляду відеозаписів з вуличних камер _____________________________________________________________________________

Справа № 757/51641/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/144/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

відеоспостереження неможливо ідентифікувати особу зображену на відео та підозрюваного.

У доданих до клопотання матеріалах відсутні докази, які прямо вказують на причетність підозрюваного до інкримінованого кримінального правопорушення.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичній операції, внаслідок чого отримав контузії та інші травми, а також має постійне місце проживання, батьків пенсіонерів, які потребують його підтримки, доньку, 2016 року народження, та цивільну дружину, яка перебуває на 30 тижні вагітності.

Таким чином, у ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, які забезпечать його належну процесуальну поведінку, що, на думку апелянта, свідчить про можливість застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

04.12.2023 від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшли письмові пояснення, в яких він просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

У письмових поясненнях захисник навів доводи, аналогічні доводам раніше поданої апеляційної скарги та вказував на те, що слідчим суддею не взято до уваги недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також захисник звертав увагу на те, що обґрунтованість підозри не підтверджується долученими до клопотання доказами. Так, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не перебували на місці вчинення кримінального правопорушення. Протокол огляду місця події та довідка про госпіталізацію потерпілого ОСОБА_15 не доводить причетність ОСОБА_7 до інкримінованих дій. Протоколи огляду відеозаписів від 08.11.2023, 09.11.2023 та 10.11.2023 не дають можливості встановити індивідуальні ознаки особи, яка безпосереднього була на місці подій. Також жодний інший доказ не вказує на вчинення підозрюваним інкримінованих дій.

Обшуки житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , проведено у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, та орган досудового розслідування у подальшому не звернувся до слідчого судді із клопотання про дозвіл на проведення обшуків, а тому протоколи зазначених обшуків є неналежними та недопустими доказами.

Посилання на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку захисника, є лише припущенням.

ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування, у розшуку не перебував, з 2004 року займається спортом, ввів активний спосіб життя та мав високий рівень фізичних та психологічних якостей. Неодноразовий призер спортивних змагань. З 13.03.2014 по березень 2023 року перебував на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та у Службі зовнішньої розвідки України, що свідчить про адекватну соціальну адаптацію та відсутність будь-яких психологічних відхилень у зв`язку з підвищеною небезпекою військової служби, що потребує психологічної стійкості та витривалості. Будь-якої нерухомості, житла за кордоном не має. Закордонного паспорту також не має. На обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері не перебуває.

Посилання сторони обвинувачення на можливість підозрюваного незаконно впливати на свідків, є безпідставною, оскільки вони або є працівниками поліції, або не перебували на місці події.

ОСОБА_7 співпрацює зі слідством, дає щиросердечні показання та готовий приймати участь у всіх слідчих діях.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто надмірним для ОСОБА_7 , останній буде позбавлений можливості утримувати себе матеріально.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 в режимі відеоконференцзв`язку, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002275 від 06.11.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Як зазначено у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що 05.11.2023 приблизно о 21 год. 30 хв. у ОСОБА_7 , який знаходився біля зупинки громадського транспорту поряд із будівлею Державної служби статистики України за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, 3, виник словесний конфлікт із раніше не знайомим ОСОБА_15 , який в той час також перебував за вищевказаною адресою.

У ході словесного конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи умисно, з мотивів раптово виниклої особистої неприязні, ОСОБА_7 витягнув з кишені предмет, схожий на ніж, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді спричинення ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, не перебуваючи в стані необхідної оборони, умисно завдав потерпілому ОСОБА_15 не менше одного удару лезом ножа в область тулуба, внаслідок чого спричинив останньому, згідно медичної довідки № 1050 від 06.11.2023, виданої КМКЛ № 17, проникаюче колото-різане поранення живота, наскрізного поранення шлунка, неповного відсічення дванадцятипалої кишки, поранення голівки підшлункової залози, гемоперитонеум, після чого ОСОБА_7 залишив місце події.

07.11.2023 у КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17» о 23:45 год. констатовано смерть ОСОБА_15 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно даних протоколу затримання від 10.11.2023, цього ж дня о 16 год. 25 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

10.11.2023 о 21 год. 10 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

11.11.2023 слідчий слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням від 10.11.2023, в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2023 задоволено клопотання та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 08.01.2024 включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, його процесуальною поведінкою, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, зокрема у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі та письмових поясненнях доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисників щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення, а також посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема протоколів допиту свідків, протоколів огляду відеозаписів та протоколу обшуку, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянтів про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про відсутність наміру у підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, належну процесуальну поведінку останнього, а також про відсутність нерухомості за кордоном та закордонного паспорту, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини інкримінованих злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наведені захисниками відомості про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, зокрема батьків пенсіонерів, доньку та цивільну дружину, а також те, що підозрюваний є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичній операції, з 13.03.2014 по березень 2023 року перебував на військовій службі за контрактом, має відзнаки, не є достатніми підставами для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання на недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Станом на час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 строк дії ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2023 закінчився.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3