Справа № 751/8050/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/158/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000014 від 11.01.2023 р., за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Жашків, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч.4 ст.405 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому визначено рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 19.10.2023 року, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому у строк відбування покарання час його тримання під вартою в період з 08.08.2023 р. по 18.10.2023 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.11.2022 № 612-ОС старшого сержанта ОСОБА_6 зараховано у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.02.2022 № 100-ОС від 25.02.2022 підполковника ОСОБА_9 призначено на посаду старшого офіцера відділу комплектування.

Згідно п.2.1.1. наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.01.2023 № 25-АГ «Про призначення добового наряду, безпосередньої охорони місць розташування та добового чергування», підполковника ОСОБА_9 для виконання бойового завдання у тимчасовому місці розташування НОМЕР_1 прикордонного загону призначено у добовий наряд «Черговий частини».

Відповідно п.2.1.1. наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.01.2023 № 25-АГ «Про призначення добового наряду, безпосередньої охорони місць розташування та добового чергування», підполковника ОСОБА_9 для виконання бойового завдання у тимчасовому місці розташування НОМЕР_1 прикордонного загону призначено у добовий наряд «Черговий частини».

Відповідно ст.ст.28, 29, 30, 31, 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням. Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.

Відповідно ст.ст.295,298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, черговий частини відповідає за підтримання внутрішнього порядку у військовій частині, йому підпорядковується весь склад добового наряду військової частини. Черговий частини, серед іншого, зобов`язаний: стежити за виконанням підрозділами розпорядку дня й керувати поданням установлених сигналів; особисто перевіряти не менш ніж двічі на добу несення служби добовим нарядом і додержання внутрішнього порядку в підрозділах; вживати заходів для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням.

Таким чином, маючи військове звання «підполковник» та перебуваючи в добовому наряді «черговий частини» підполковник ОСОБА_9 являвся прямим начальником для старшого сержанта ОСОБА_6

08.01.2023 р., близько 16 год. 00 хв., підполковником ОСОБА_9 , в гуртожитку за місцем тимчасової дислокації управління НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено старшого сержанта ОСОБА_6 з ознаками алкогольного сп`яніння та прийнято рішення про направлення старшого сержанта ОСОБА_6 для проходження медичного огляду щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння у КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня».

08.01.2023 р., близько 16 год. 30 хв., під час слідування до КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», біля будинку № 2 по вул. Козацька у м. Чернігові, старший сержант ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на задньому сидінні службового автомобіля марки «Рено Дастер», в.н. НОМЕР_2 , реагуючи на дії начальника підполковника ОСОБА_9 , у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 6, 9, 11, 16, 28, 30, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів раптово виниклої неприязні до ОСОБА_9 , будучи невдоволеним його діями у виді направлення ОСОБА_6 для проведення медичного освідування щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння, бажаючи помститись йому, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя з права ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Також просить повторно дослідити всі матеріали кримінального провадження та допитати свідка ОСОБА_10 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив стороні захисту у допиті свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем події, що розглядаються. Сторона захисту наполягала на допиті даного свідка, так як свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали частково різні за змістом свідчення щодо обставин кримінального провадження, що викликає сумніви у їх свідченнях. На думку апелянта, такі обставини свідчать про неповноту судового розгляду.

Крім того, згідно з обвинувальним актом підзахисний обвинувачується у вчиненні «інших насильницьких дій» щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинених в умовах воєнного стану. При цьому сторона обвинувачення не вказала які саме «інші насильницькі дії» вчинив підзахисний щодо потерпілого.

Вказує, що ОСОБА_6 наніс потерпілому один удар кулаком в ділянку обличчя, тобто, фактично та юридично наніс тілесні ушкодження. Разом з тим, висновком судово-медичної експертизи встановлено, що об`єктивних даних на наявність тілесних ушкоджень у потерпілого не виявлено. Діагноз забій правої повіки в наданій на експертизу медичній документації не обґрунтований та не підтверджений.

Апелянт вважає, що правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не знайшли свого підтвердження, а висновки суду про те, що під іншими насильницькими діями слід розуміти фізичний вплив на людину, що викликає больові відчуття, спростовується вище вказаним медичним висновком.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що всі слідчі дії, зокрема слідчі експерименти, суперечать показанням свідків.

Судово-медична експертиза встановила відсутність у потерпілого тілесних ушкоджень (побоїв), яких не було і не могло бути. Також зазначає про повну фальсифікацію матеріалів кримінального провадження.

В запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив у задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, позицію захисту та думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заперечив свою причетність до скоєння даного злочину, серед іншого заперечив і нанесення ОСОБА_9 удару рукою в обличчя. Показав, що 08.01.2023 р. він, перебуваючи в гуртожитку на території тимчасової дислокації ВЧ № НОМЕР_3 , почав гучно стукати в двері кімнати до своїх побратимів. Через деякий час до нього підійшов черговий частини ОСОБА_9 та звинуватив у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння. На виконання вимоги чергового частини він погодився проїхати до лікувального закладу для освідування. Під час слідування у транспортному засобі він сидів посередині на задньому сидінні, а з обох боків біля нього перебували військовослужбовці. Потерпілий сидів на передньому пасажирському сидінні. Перебуваючи в лікарні, він вимагав залучення незалежних свідків та здійснення відеофіксації проведення його освідування, проте ОСОБА_9 повідомив, що ніхто не буде задовольняти заявлені ним вимоги, а оскільки всі присутні є його підлеглими, то вони констатують відмову від проведення огляду.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 суду 1 інстанції повідомив, що 08.01.2023 р. під час несення служби в наряді та виконання обов`язків «чергового частини» на території тимчасової дислокації ВЧ № НОМЕР_3 виявив старшого сержанта ОСОБА_6 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. На його пропозицію прослідувати до медичного закладу для проведення огляду на предмет вживання алкогольних напоїв обвинувачений відмовився та висловлював свою категоричну незгоду щодо пред`явленої йому вимоги. У зв`язку з цим, він викликав для супроводу обвинуваченого в лікарню двох військовослужбовців, які сіли разом з обвинуваченим на заднє сидіння автомобіля, а він перебував на передньому пасажирському місці. Під час слідування до лікарні, обвинувачений, висловлюючи незгоду щодо направлення до лікарні, раптово наніс йому один цілеспрямований удар кулаком правої руки в ділянку обличчя з права. Від отриманого удару потерпілий відчув різку біль, а на місці удару з`явився набряк. Військовослужбовці, які здійснювали супровід, одразу заблокували обвинуваченому руки, після чого останній заспокоївся. В лікувальному закладі ОСОБА_6 відмовився здавати кров та сечу для проведення лабораторних досліджень. Після повернення на територію тимчасової дислокації військової частини він у той день звертався до медичного пункту, а в подальшому до відділення травматології КНП «Чернігівська міська лікарня №2», де було констатовано забій правої повіки навколоочної ділянки.

Такі показання потерпілого ОСОБА_9 підтверджуються фактичними даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 17.02.2023 року за його участю, який детально розповів та показав всі події, які відбувалися 08.01.2023 року, зокрема, як ОСОБА_6 сидів на задньому сидінні автомобіля між військовослужбовцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та висловлював обурення в адресу потерпілого з приводу необхідності проведення освідування в лікарні. Потерпілий в свою чергу неодноразово намагався заспокоїти останнього. В один з моментів його повороту в лівий бік в напрямку ОСОБА_6 , останній наніс йому один удар рукою в обличчя. Також показав механізм нанесення удару.

Зазначені події узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду 1 інстанції показав, що 08.01.2023 р. він ніс службу в черговому наряді в ВЧ № НОМЕР_4 . У вечірній час черговий по частині ОСОБА_9 виявив військовослужбовця ОСОБА_6 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Він, свідок, спільно з потерпілим, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 здійснював супровід обвинуваченого до медичного закладу. Перебуваючи у службовому автомобілі ОСОБА_6 висловлювався нецензурною лайкою з приводу його примусового направлення до лікарні. Також він підтвердив, що коли потерпілий повернув голову в лівий бік у напрямку обвинуваченого, ОСОБА_6 наніс йому один цілеспрямований удар рукою в праву частину обличчя. Потерпілий від отриманого удару закрив руками обличчя, а на місці удару через деякий час з`явився синець.

В ході проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 останній показав обставини, механізм та спосіб нанесення обвинуваченим одного удару рукою в обличчя потерпілого.

В судовому засіданні суду 1 інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що 08.01.2023 р. він виконував функції чергового водія в ВЧ № НОМЕР_3 та керував автомобілем, який перевозив військовослужбовця ОСОБА_6 до лікувального закладу для медичного освідування. Обвинувачений знаходився на задньому сидінні автомобіля, а потерпілий сів на переднє пасажирське сидіння. Також він підтвердив, що коли потерпілий повернув голову в лівий бік, у напрямку обвинуваченого, ОСОБА_6 наніс потерпілому один удар рукою в праву частину обличчя.

Такі показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 як в частині подій 08.01.2023 року, причини конфлікту, факту спричинення насильницьких дій та наслідки від завданого удару підтверджуються фактичними даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 17.02.2023 р. за участі свідка ОСОБА_10 , який детально розповів та показав за яких обставин був нанесений обвинуваченим один удар рукою в обличчя потерпілого, зокрема, як обвинувачений, сидячи посередині між ним та ОСОБА_11 на задньому сидінні автомобіля, висловлював своє незадоволення в адресу потерпілого з приводу його направлення до лікувального закладу для освідування. ОСОБА_9 намагався заспокоїти обвинуваченого. В момент повороту потерпілим голови в лівий бік у напрямку обвинуваченого, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 один удар рукою в обличчя. Також свідок показав положення потерпілого та обвинуваченого в момент нанесення останнім удару, а також траєкторію руху руки обвинуваченим.

Слідчі експерименти за участю потерпілого та свідків, на які посилається суд 1 інстанції, проведені у спосіб та порядку, визначеному ст. ст. 240, 223 КПК України, тому вони є належними та допустимими доказами, а посилання обвинуваченого на протилежне не заслуговують на увагу. Викладена в протоколах інформація відповідає змісту показань допитаних в судовому засіданні потерпілого та свідків.

Наведені свідчення потерпілого та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні. За зазначених обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність суперечностей у їх показаннях.

Як убачається зі змісту вироку, підстав того, що потерпілий та свідки могли оговорити обвинуваченого судом 1 інстанції встановлено не було, таких мотивів не навела і сторона захисту в ході апеляційного розгляду. При цьому потерпілий та свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань під час судового розгляду цього кримінального провадження.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , наданих суду 1 інстанції встановлено, що 08.01.2023 р. він виконував обов`язки чергового фельдшера у військовій частині. Близько 19 год. 00 хв. до нього звернувся ОСОБА_9 зі скаргою на біль в області правого ока та повідомив, що вказана травму отримав внаслідок нанесення удару кулаком військовослужбовцем ОСОБА_6 . Під час огляду потерпілого виявив у нього в області правого ока почервоніння та набряк, після чого направив ОСОБА_9 до травматологічного відділення Чернігівської міської лікарні №2.

Змістом довідки №196 від 08.01.2023 р., виданої лікарем травматологічного пункту КНП «Чернігівська міська лікарня №2» підтверджено факт звернення ОСОБА_9 до медичного закладу. За результатами огляду потерпілого був встановлений діагноз: забій правої повіки навколоочної ділянки.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №35 від 19.01.2023 р. об`єктивних даних на наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 не виявлено. Діагноз «забій правої повіки та навколоочноямкової ділянки» в наданій на експертизу медичній документації не обґрунтований та не підтверджений об`єктивними медико-морфологічними даними .

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку колегії суддів, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд 1 інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

При наведених вище доказах, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інших насильницьких дій щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинених в умовах воєнного стану, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 405 КК України.

Вирішуючи питання щодо надання юридичної оцінки діям обвинуваченого, суд виходить з того, що під поняттям «інші насильницькі дії» розуміють фізичний вплив на людину, що викликав больові відчуття. При цьому вказані дії не лишають жодних об`єктивно виявлених ушкоджень, а полягають лише в фізичному болі в момент їх заподіяння.

Зі змістовного аналізу статті 405 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за заподіяння тілесних ушкоджень, побоїв або вчинення інших насильницьких дій щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, встановлено, що всі інші дії, які не спричинили тілесних ушкоджень, не являються побоями, тобто неодноразовими ударам, однак виявляються у фізичному впливі, що спричиняє болісні відчуття є іншими насильницькими діями. Одним з обов`язкових компонентів насильницьких дій є безпосередній фізичний вплив на потерпілого.

Безпосереднім об`єктом злочину є порядок беззастережної покори начальнику, яка встановлена у Збройних Силах і забезпечує начальнику можливість керувати ді¬яльністю своїх підлеглих в інтересах військової служби. Жит¬тя, здоров`я та особиста недоторканність начальника є лише додатковим об`єктом посягання. Злочин посягає на можливість командира (начальника) у будь-яких умовах виконувати свої обов`язки і твердо керувати діями підлеглих в інтересах військової дисципліни та порядку.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.01.2023 № 25-АГ «Про призначення добового наряду, безпосередньої охорони місць розташування та добового чергування», підполковник ОСОБА_9 був призначений у добовий наряд «Черговий частини» для виконання бойового завдання у тимчасовому місці розташування НОМЕР_1 прикордонного загону.

Згідно п. 80 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.11.2022 № 612-ОС «Про особовий склад» старшого сержанта ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Відповідно ст.ст.28-33, 295, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, потерпілий підполковник ОСОБА_9 за своїм службовим становищем і військовим званням по відношенню до старшого сержанта ОСОБА_6 мав статус начальника, який надавав йому можливість керувати діями підлеглого в інтересах військової служби.

Як вірно встановлено судом 1 інстанції та не заперечується стороною захисту, 08.01.2023 р. в обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з вимогою потерпілого ОСОБА_9 , який виконував обов`язки «чергового частини», проїхати до медичного закладу для освідування, до нього виникли неприязні стосунки. Враховуючи позицію ОСОБА_6 , з приводу вимог ОСОБА_9 , який виконував обов`язки «чергового по частині», нанесення обвинуваченим удару рукою в обличчя потерпілому зумовлені виключно його незгодою з законною вимогою, як до підлеглого, бути підданим огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичній установі, тобто у зв`язку з виконанням ОСОБА_9 обов`язків з військової служби. Про існування будь-яких інших мотивів неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

Матеріалами провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», категорично відмовився здавати біологічні середовища для проведення лабораторних досліджень на вміст етанолу. Проте, наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 ознак алкогольного сп`яніння, серед іншого, нечітка мова, гіперемія шкіри обличчя, сухість губ та язика, хитка хода, тремор пальців рук та повік підтверджується випискою №66 від 08.01.2023 р. із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. В цьому випадку вимога потерпілого з приводу направлення старшого сержанта ОСОБА_14 на освідування була обґрунтованою та правомірною.

Як вірно встановлено судом 1 інстанції, враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення, що не охоплює заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, визначальним є лише доведення факту насильницьких дій, наслідком яких не стало спричинення тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_6 , та такі обставини об`єктивно співвідносяться із висновком судово-медичної експертизи №35 від 19.01.2023 р. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Апеляційний суд відхиляє твердження обвинуваченого що, час скоєння злочину, який зазначений в обвинувальному акті, суперечності та не узгоджуються, зокрема з інформацією, яка зафіксована в медичній довідці №196 від 08.01.2023 року за фактом звернення потерпілого до медичного закладу після нанесення йому удару, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що суд 1 інстанції надав оцінку показанням потерпілого, серед іншого щодо часу вчинення стосовно нього злочину, у взаємозв`язку з іншими доказами і дійшов висновку, що ці показання були послідовними і узгоджувались між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що особа, яка стала жертвою злочину, події якого розвивалися у короткий проміжок часу, вкрай важко відтворити у своїх показаннях абсолютно точно перебіг всіх подій, тому розбіжність в показаннях потерпілого щодо часу скоєння злочину, які не є суттєвими, можуть пояснюватись швидкістю подій, їх раптовістю, а також суб`єктивним сприйняттям і особливістю їх запам`ятовування.

Судом 1 інстанції встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що час вчинення злочину, вказаний в обвинувальному акті, узгоджуються з показаннями потерпілого, свідків та даними, що містяться у протоколах слідчих дій.

Посилання захисника обвинуваченого на однобічний та неповний судовий розгляд, через необґрунтовану відмову судом 1 інстанції стороні захисту у задоволенні клопотань про допит в якості свідка ОСОБА_10 , є безпідставними, з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що під час розгляду кримінального провадження стороною захисту було заявлено клопотання про виклик та допит в судовому засланні в якості свідка ОСОБА_10 .

На стадії допиту свідків судом встановлено, що свідок ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем у складі підрозділу, був направлений в зону бойових дій, що унеможливлювало його виклик до суду для допиту або ж його допиту в режимі відео конференції, через безпосередню участь останнього у бойових діях.

Враховуючи поважність причин не з`явлення в судове засідання цього свідка, зважаючи на зміст протоколу проведеного з ним слідчого експерименту, який узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні, з огляду на обсяг інших несуперечливих між собою доказів щодо обставин, які підлягають доказуванню, суд 1 інстанції визнав за можливе розглянути справу без проведення допиту свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні та вирішив клопотання сторони захисту у спосіб та порядку, визначеному КПК України.

Щодо посилання захисника адвоката ОСОБА_7 про зупинення провадження у справі на підставі ст. 335 КПК України з підстав того, що обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З аналізу змісту ст. 335 КПК України встановлено, що зупинення судового провадження можливе за наявності об`єктивних перешкод для його продовження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Разом з тим, на даний час на підставі рішення суду до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, що свідчить про те, що останній на даний час не виконує обов`язки військової служби, а тому з врахуванням завдань кримінального провадження, немає жодних підстав вважати доцільним зупинення даного кримінального провадження на підставі ст. 335 КПК України на період проходження обвинуваченим ОСОБА_6 військової служби в Збройних Силах України за мобілізацією.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд 1 інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суспільну небезпечність скоєного, особу винного, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, стан його здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що його обтяжує, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, позицію потерпілого, який не наполягав на суворості покарання, також те, що вчинений злочин віднесено до кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімальної межі, встановленої санкцією інкримінованої статті, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника-адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4