Справа№ 938/588/23
Судове провадження № 1-кп/938/106/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судуматеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000062 від 14.07.2023 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого з повною середньою освітою, раніше судимого Верховинським районним судом 06.02.2023 року за ст.126-1 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи засудженим, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.

ОСОБА_4 засуджений вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2023 року за ст.126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.

Вказаний вирок після набрання ним законної сили 10.03.2023 року направлено для виконання до Верховинського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківскій області.

У подальшому 10.05.2023 року працівниками Верховинського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківскій області зі засудженим ОСОБА_4 проведена індивідуально-профілактична бесіда, в ході якої його письмово ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також письмово під розпис попереджено про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.389 КК України за ухилення від відбування цього виду покарання.

Цього ж дня Верховинським сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківскій області видано направлення голові Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області для відбування засудженим ОСОБА_4 покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Розпорядженням голови Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 10.05.2023 року №78-д засудженого ОСОБА_4 прийнято на громадські роботи з 11.05.2023 року, визначено йому перелік об`єктів та види громадських робіт, складено графік виходу на роботу.

Із запланованих графіками виходу на роботу на травень 2023 року 60 годин, на червень 2023 року 88 годин, на липень 2023 року 84 годин засуджений ОСОБА_4 відпрацював тільки 60 годин громадських робіт у травні 2023 року, чим відповідно до ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України ухилився від покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених йому вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2023 року, не відбувши 140 годин громадських робіт.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 389 КК України, визнав повністю та надав показання, що він дійсно з 200 годин громадських робіт відбув тільки 60 годин, решта годин не відбув, бо забув про них.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, повністю доведена такими доказами :

-показаннями свідка ОСОБА_5 , яка вказала, що вона працює начальником Верховинського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області (далі Сектор); з 10.05.2023 року ОСОБА_4 перебуває на обліку в Секторі, оскільки його засуджено 06.02.2023 року Верховинським районним судом за ч. 2 ст.389 КК України до покарання у виді 200 годин; надалі зі засудженим проведена індивідуально-профілактична бесіда, в ході якої його письмово ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також письмово під розпис попереджено про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.389 КК України у разі ухилення від відбування цього виду покарання; також видано йому направлення для відбування громадських робіт у Верховинській селищній раді, де відбував покарання з травня цього року; у травні 2023 року відбув 60 годин громадських робіт, а в подальшому не з`являвся для відбуття цього покарання, в зв`язку з чим Сектором направлено подання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України; станом на 20.11.2023 року відпрацював тільки 60 годин громадських робіт, а строк невідбутого покарання 140 годин громадських робіт;

-показаннями свідка ОСОБА_6 , яка зазначила, що вона працює головним спецалістом відділу ЖКГ Верховинської селищної ради і саме вона здійснювала контроль за відбуванням ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт; станом на 20.11.2023 року ОСОБА_4 відбув тільки 60 годин громадських робіт, а невідбута частина покарання становить 140 годин;

-поданням Верховинського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 12.07.2023 року з додатками до нього (а.с.36-59), адресованого до Верховинського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, яке поступило 13.07.2023 року, про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі ч.2 ст.389 КК України:

?вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2023 року (а.с.39), яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, затверджено угоду про примирення, укладену 20.01.2023 року між ним та потерпілою ОСОБА_7 , та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин;

?розпорядженням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 10.03.2023 року (а.с.38), відповідно до якого вищевказаний вирок, який набрав законної сили 09.03.2023 року, направлено для виконання до Верховинського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області;

?підпискою ОСОБА_4 від 10.05.2023 року (а.с.40), з якої вбачається, що він ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт строком 120 годин, його попереджено про кримінальну відповідальність за ст.389 КК України в разі ухилення від відбування вказаного покарання;

?довідкою-бесідою з ОСОБА_4 (а.с.42), підписану ним 10.05.2023 року, відповідно до якої йому роз`яснено, що ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є, в тому числі невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних них причин;

?направленням від 10.05.2023 року (а.с.43), згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Верховинським РС філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області направлено до Верховинської селищної ради для відбування 200 годин громадських робіт, який повинен приступити до відбуття покарання 11.05.2023 року;

?розпорядженням голови Верховинської селищної ради від 10.05.2023 року №78-д (а.с.44) прийнято ОСОБА_4 на громадські роботи, встановивши робочі години з 10.00 годин по 14.00 годин, відбування призначеного покарання рахувати з 11.05.2023 року;

?графіком, табелем виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за травень 2023 року (а.с.46-47), з яких вбачається, що ОСОБА_4 впродовж вказаного періоду відпрацював покарання у виді громадських робіт по 4 години з 11.05 по 31.05.2023 року, тобто 15 днів по 4 години, всього 60 годин;

?графіком виходу на роботу засудженого ОСОБА_4 за червень 2023 року (а.с.47), яким заплановано, що він протягом зазначеного періоду повинен відпрацювати 88 годин громадських робіт;

?актом перевірки виконання судового рішення щодо особи, засудженої до покарання у виді громадських робіт від 07.06.2023 року (а.с.48), відповідно до якого ОСОБА_4 з 01.06.2023 року не відбуває покарання;

?попередженням ОСОБА_4 , підписаного ним власноручно від 19.06.2023 року, про кримінальну відповідальність за ст.389 КК України у разі порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт (а.с.51);

?актом перевірки виконання судового рішення щодо особи, засудженої до покарання у виді громадських робіт від 05.07.2023 року (а.с.52), відповідно до якого ОСОБА_4 у червні 2023 року для відбуття цього виду покарання до Верховинської селищної ради не з`являвся;

?табелем виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за червень 2023 року (а.с.53), з якого вбачається, що він в червні 2023 року не відпрацював жодної години громадських робіт;

?графіком виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за липень 2023 року (а.с.54), яким заплановано, що він протягом зазначеного періоду повинен відпрацювати 84 години громадських робіт;

?попередженням ОСОБА_4 , підписаного ним власноручно від 06.07.2023 року, про кримінальну відповідальність за ст.389 КК України у разі порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт (а.с.56);

?актом перевірки виконання судового рішення щодо особи, засудженої до покарання у виді громадських робіт від 11.07.2023 року (а.с.57), відповідно до якого ОСОБА_4 у період з 01.06.2023 року по 11.07.2023 року для відбуття цього виду покарання до Верховинської селищної ради не з`являвся;

?табелем виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за липень 2023 року (а.с.58), з якого вбачається, що він в липні 2023 року не відпрацював жодної години громадських робіт.

Також прокурором винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.389 КК України, доводиться протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 04.08.2023 року (а.с.70-72), проведеного на підставі ухвали слідчого судді Верховинського районного суду від 19.07.2023 року (а.с.68-6)9, відповідно до якого здійснено виїмку (вилучено) у Верховинському секторі філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківскій області особову справу №03/2023 на засудженого ОСОБА_4 , в якій містяться оригінали вищезазначених документів та яка залучена до даного кримінального провадження як речовий доказ (а.с.73,74-129).

З приводу кваліфікації діяння ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України, суд вважає за доцільне зазначити, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано діяння, вчинене ним за ч.2 ст.389 КК України, а не за ст.389-1 КК України. Зокрема, кримінальним законом передбачено відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, тобто за ч.2 ст.389 КК України, та за умисне невиконання засудженим угоди про примирення або про визнання винуватості, тобто за ст.389-1 КК України. Хоча вироком Верховинського районного суду від 06.02.2023 року ОСОБА_4 призначено покарання у виді громадських робіт шляхом затвердження угоди про примирення, однак за змістом статей 471, 472, 475 КПК України положення угоди щодо узгодженого сторонами покарання та згоди підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням є такими, що зобов`язують суд призначити узгоджене сторонами покарання, якщо він дійде висновку про можливість затвердження угоди. Разом із тим, ні положення статей 471, 472 КПК України, ні зміст самої угоди про примирення чи визнання винуватості не можуть тлумачитись як такі, що визначають певну особливу матеріально-правову природу призначеного на підставі угоди покарання, що відрізняється від аналогічного покарання, призначеного судом при здійсненні кримінального провадження в загальному порядку (без угоди), або вказують на певний особливий порядок відбування такого покарання, оскільки це суперечитиме положенням кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, які відповідних особливостей не визначають. У зв`язку з цим ухилення від відбування покарання, призначеного судом на підставі угоди, не можна розглядати як умисне невиконання засудженим угоди про примирення або про визнання винуватості в розумінні ч. 5 ст. 476 КПК України та ст. 389-1 КК України. Натомість відповідне діяння підлягає кваліфікації за відповідною частиною ст. 389 або ст. 390 КК України (у залежності від виду покарання). Такий висновок закріплено Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 року в справі № 638/15818/14-к, провадження № 51-7593км18.

Також суд акцентує увагу, що відповідно до ч.3 ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт. ОСОБА_4 двічі попереджено про кримінальну відповідальність у разі невідбуття ним громадських робіт.

Однак, незважаючи на вищевказане, ОСОБА_4 протягом травня 2023 року відпрацював 60 годин, а впродовж червня-липня 2023 року та навіть після повідомлення йому підозри за фактом ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт впродовж періоду з 19.07.2023 року по час ухвалення судом цього вироку, тобто по 20.11.2023 року, не відпрацював жодної години громадських робіт та не вживав будь-яких заходів для їх відбуття, хоча б частково.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.60), на обліку в психіатричному кабінеті Верховинської районної поліклініки КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» не знаходиться (а.с.64) та перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з діагнозом F10.30 (а.с.64), посередньо характеризується по місцю проживання (а.с.65), проживає один (а.с.66), не працює (а.с.67).

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно зі ст. 50 КК України покараннямає на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено (а.с.5).

Незважаючи на визнання вини ОСОБА_4 у судовому засіданні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, суд не визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує його покарання, оскільки відповідно до роз`яснення Об`єднаної палати касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлених в постанові від 21.02.2021 року в справі № 481/1754/18, провадження № 51-1579 кмо 20, безпідставно визнавати обставиною, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, якщо вона полягає виключно у визнанні вини обвинуваченим, який жалю щодо своєї поведінки не висловив, жодних заходів для виправлення ситуації особисто не вжив, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував. Обвинувачений ОСОБА_4 , хоча і визнав вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, але жалю щодо своєї поведінки не висловив, жодних заходів для виправлення ситуації особисто не вжив, про що свідчать факт його невідбуття покарання у виді громадських робіт навіть після повідомлення йому підозри та факт неодноразового його неприбуття до суду під час розгляду даного кримінального провадження, що призвело до застосування щодо нього примусового приводу.

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2. ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення), карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому проступку та до часу ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за вчинення цього злочину або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку) в межах санкції ч.2 ст. 389 КК України, обравши одне з альтернативних покарань.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчиненек кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.389 КК України, покарання у виді арешту в межах, установлених санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ст. 60 КК України, не може призначатися такий вид кримінального покарання, як арешт .

Крім того, суд звертає увагу, що виправлення засудженого без відбування покарання неможливе, якщо він не відбув попереднього. Такий висновок закріплено Верховним Судом у постанові від 23.09.2020 року в справі №761/22911/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не відбув покарання у виді громадських робіт, призначеного йому вироком Верховинського районного суду від 06.02.2023 року, а саме 140 години громадських робіт, яким відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України відповідають 17,5 днів арешту, у зв`язку з чим слід застосувати ч. 1 ст. 71 КК України та призначити йому остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 на час ухвалення вироку щодо нього не обирався та не продовжувався.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, та арешт майна, - відсутні.

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про долю речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Зокрема, постановою від 04.08.2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000062 від 14.07.2023 року особову справу №03/2023 на засудженого ОСОБА_4 (а.с.73).

У п.7 ч. 9 ст.100 КПК України закріплено, що документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374,484 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці .

На підставі ч.1 ст. 71, п.4 ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання частково невідбутої частини покарання за вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2023 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці та 15 (п`ятнадцять) днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу звернення вироку суду до виконання.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :

-оригінал особової справи №03/2023 на засудженого ОСОБА_4 зберігати в матеріалах судового кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Наталія ЧЕКАН