Справа № 127/8593/22
Провадження №11-кп/801/72/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції

та перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з триманням під вартою на домашній арешт у певний період доби,

встановив:

У провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, ч.1 ст.300, ч.2 ст.436-2 КК України.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що до набрання останнім законної сили судом першої інстанції застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято обвинуваченого під варту з зали суду.

Захисник ОСОБА_7 до початку апеляційного розгляду заявила клопотання в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з 22 год.00 хв.до 06 год.00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем постійного проживання сім`ї обвинуваченого. В обґрунтування клопотання захисник послалася на те, що зміна запобіжного заходу судом першої інстанції є передчасною, з огляду на істотні порушення кримінального процесуального закону під час постановлення вироку. Обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином РФ, який з 1989 року проживає в Україні з сім`єю, має житло в м. Вінниця, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку, під час досудового розслідування та судового розгляду виконував процесуальні обов`язки, тому в справі відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, у тому числі й ризик переховування. Окрім того, захисник вказала, що обвинувачений не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.436-2 КК України, оскільки є громадянином іншої держави, тоді як суб`єктом вказаного злочину може бути лише громадянин України.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт за місцем проживання його сім`ї.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , вказав, що для цього відсутні правові підставі, оскільки в справі наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Заслухавши пояснення захисника та обвинуваченого в підтримання клопотання та заперечення прокурора, перевіривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Зі змісту положень ст.177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Перевіряючи доводи захисника на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки вважає, що ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існує та з часом не зменшився.

Так, за загальним правилом ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Разом з тим, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Натомість, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На переконання колегії суддів, ймовірна можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, навіть за наявності виключно позитивних даних про його особу та міцні соціальні зв`язки, підтверджується тим, що судом першої інстанції ухвалений обвинувальний вирок і обвинувачений ОСОБА_8 розуміє невідворотність, у разі відхилення його апеляційної скарги (в якій ставить питання про безпідставне притягнення до відповідальності), призначеного покарання у виді позбавлення волі, яке пов`язане виключно з реальним та тривалим відбуванням, обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено не визнав та не визнає, є громадянином іншої держави, який може безперешкодно залишити територію України.

Зрештою, взяття обвинуваченого під варту обумовлено тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи в нарадчій кімнаті обвинувальний вирок, дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та необхідності призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі. Викладене жодним чином не суперечить положенням кримінального процесуального законодавства. При цьому, у матеріалах кримінального провадження наявні докази обґрунтованості обвинувачення, перевірка яких на предмет належності, допустимості та достовірності апеляційним судом ще не закінчена.

Колегія суддів також зважає на те, що за віком обвинувачений ОСОБА_8 є особою похилого віку, разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах попереднього ув`язнення.

Не є підставою для зміни запобіжного заходу доводи про те, що обвинувачений не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.436-2 КК України, оскільки є громадянином іншої держави, тоді як суб`єктом вказаного злочину може бути лише громадянин України. З вказаного приводу колегія суддів зауважує, що наразі перевіряється лише доцільність зміни запобіжного заходу, тоді як наявність складу кримінального правопорушення, його кваліфікація, оцінка доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину буде перевірятися колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого по суті та ухвалення судового рішення за результатом апеляційного розгляду.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У даному разі кримінальні правопорушення, за вчинення яких ОСОБА_8 було визнано судом першої інстанції винним, посягають на національну безпеку у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території, а також посягають на міжнародний правопорядок, який ґрунтується на принципах міжнародного права, зокрема, незастосування сили, недоторканності кордонів, територіальної цілісності, невтручання у внутрішні справи суверенних держав. Вказане вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей цивілізованого суспільства .

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що більш м`який запобіжний захід, принаймні на стадії апеляційного розгляду, не забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризику втечі, висока ймовірність реалізації якого існує на даний час, а тому не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 176, 177,178, 404 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з триманням під вартою на домашній арешт у певний період доби - відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4