ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/565/23 Справа № 696/147/22 Категорія: ч.2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 червня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором Будинку культури виконавчого комітету Михайлівської сільської ради, одруженого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 18 листопада 2021 року, близько 08 год., знаходячись біля приміщення сільської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки на ґрунті неприязних відносин, при раптово виниклому умислі на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, а саме в посяганні на здоров`я іншої людини, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, наніс кулаком лівої руки два удари в обличчя ОСОБА_9 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу із його суцільним синцем та синців повік правого ока і нижнього повіку лівого ока, які відповідно до висновку експерта № 05-6- 01/408 від 29 листопада 2021 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 червня 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 18 листопада 2021 року за № 000 щодо ОСОБА_7 в порядку ст. 417 КПК України на підставі п.3 ч. 1 ст.284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Апеляційні вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, не дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, при цьому не зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів, що надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та дійшов неправильного висновку про те, що вони підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку.

Оцінюючи показання потерпілого, та свідка ОСОБА_12 , суд першої інстанції не врахував, що потерпілий та свідок ОСОБА_12 є особами зацікавленими у результатах кримінального провадження, що може впливати на об`єктивність показань як потерпілого, так і свідка ОСОБА_12 , яка є дружиною потерпілого та прямим учасником конфлікту.

Зазначає, що покази потерпілого та свідка ОСОБА_12 суперечать показам свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Також суд, оцінюючи показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не врахував, що вони є підлеглими потерпілого, а тому можуть бути зацікавленими в результатах кримінального провадження, що може впливати на об`єктивність їх показань, які суперечать показам свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що висновок експерта №05-6-01/408 від 29 листопада 2021 року свідчить лише про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень і не може бути доказом винуватості ОСОБА_7 в заподіянні цих ушкоджень. Як вбачається з вказаного висновку, згідно з даними судово медичного огляду в ОСОБА_9 були виявлені перелом кісток носу із суцільним синцем та синці повік правого ока і нижнього повіка лівого ока. Вказані ушкодження виникли від неодноразової дії тупого предмета, що мав обмежити травмуючу поверхню, могли бути спричинені за механізмом про який повідомив потерпілий, за давністю заподіяння можуть відповідати часу події і за ознакам короткотривалого розладу здоров`я відносяться до категорії легких.

Наголошує, що обвинувальний акт не містить даних ні про характер виявлених у ОСОБА_9 ушкоджень з медичної точки зору, ні про їхню локалізацію.

Апелянт зауважив, що суд критично оцінив показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які показали суду, що обвинувачений ОСОБА_7 не завдавав потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, між ними відбулася лише штовханина, оскільки з огляду на сукупність інших доказів, показання цих свідків не спростовують доведеності вини обвинуваченого та не надають жодних фактичних даних про його непричетність до завдання легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Зазначив, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дійсно суперечать показанням інших свідків але ж вони, на відміну від інших свідків, є незацікавленими особами у розгляді кримінального провадження та не залежать від потерпілого через підпорядкованість йому за посадою чи виконуваною роботою.

Апелянт вказує, що суд не звернув увагу на ту обставину, шо прокурор, вважаючи покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 такими, що викликають сумніви у їх спроможності безпосередньо сприймати події, клопотав перед судом про проведення слідчого експерименту з вказаними свідками. В ході слідчого експерименту 23 березня 2023 року підтвердилась технічна спроможність показів, які свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дали суду.

Зазначені показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 та інших, які підтвердили суду, що саме ОСОБА_9 йшов за ОСОБА_7 , поводився агресивно, кричав.

Вважає, що показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_15 суд необгрунтовано визнав належними доказами винуватості ОСОБА_7 , оскільки ці свідки не були очевидцями події. З їх показів вбачається, що вони не могли одночасно бачити місце події.

Вказує, що суд першої інстанції не дав належну оцінку показанням потерпілого у взаємозв`язку з іншими доказами у справі, безпідставно визнавши їх несуперечливими і такими, що не спростовуються іншими доказами. Так, сторона захисту неодноразово вказувала, що ці покази не можуть бути доказами, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи і спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про те, що ОСОБА_7 не бив ОСОБА_9 . При цьому, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 детальні, послідовні, не суперечать один одному, відповідають дійсним обставинам справи і сумніву не викликають.

Не погоджуючись з вироком суду, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції до початку апеляційного розгляду кримінального провадження по суті прокурор ОСОБА_6 подала письмову відмову від апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні - начальника Кам`янського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_10 , подану на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.06.2023.

Розглянувши доводи заяви прокурора про відмову від апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слід прийняти відмову прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 від поданої ним апеляційної скарги на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.06.2023 відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, оскільки він відмовився від неї.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну

відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та від дачі показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що працює заступником голови сільської ради, де обвинувачений ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_18 є його підлеглими. Напередодні дня виниклого конфлікту побачив, що бібліотекар ОСОБА_18 пішла раніше з роботи, а у журналі обліку робочого часу не відмітила час, коли пішла, у зв`язку з чим відповідний час і підпис ОСОБА_9 проставив сам. За цих обставин обвинувачений з дружиною на наступний день влаштували сварку, виражалися на його адресу нецензурною лайкою. Вийшовши з приміщення сільради, обвинувачений наніс йому два удари в обличчя кулаком лівої руки по переніссю і під око, після чого потерпілий викликав поліцію і зняв побої у лікарні. ;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що ОСОБА_18 вчинила сварку з приводу того, що хто замість неї поставив підпис у журналі обліку робочого часу. На крики прийшов ОСОБА_9 , а потім й обвинувачений ОСОБА_7 . Коли усі вони вийшли на вулицю, крики продовжилися і там. Коли на крики вибігла сама ОСОБА_12 , то побачила, як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 в обличчя, в останнього пішла кров. Бачила два удари;

-показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила показання свідка ОСОБА_12 та показала: в день конфлікту, що стався, знаходилась у сільраді та почула крики. З коридору бачила, як надворі ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 в обличчя в область носа і ока, від чого пішла кров. Бійку зупинив ОСОБА_16 ;

-показаннями свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що був безпосереднім свідком події та бачив як спочатку з приміщення сільради вийшов ОСОБА_9 , а потім ОСОБА_7 зі своєю дружиною ОСОБА_18 .Після словесної сварки між ними ОСОБА_7 наніс удари ОСОБА_9 . Він їх розборонив;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив той факт, що біля сільради мав місце словесний конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 два удари в обличчя в праву сторону лівою рукою. ОСОБА_9 не захищався, лише нагнувся.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

-дані протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію 18 листопада 2021 року від ОСОБА_9 , у якому він вказує, що 18 листопада 2021 року, близько 08 год. 00 хв., в АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 наніс йому два рази удари кулаком в обличчя (т. 1, а.с. 242);

-дані висновку експерта № 05-6-01/408 від 29 листопада 2021 року, наданого на підставі постанови дізнавача від 24 листопада 2021 року, згідно з яким у ОСОБА_9 мало місце наступне: перелом кісток носу із його суцільним синцем та синці повік правого ока і нижнього повіку лівого ока. Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, могли бути спричинені за механізмом, який потерпілий повідомив в обставинах під час огляду, за давністю спричинення можуть відповідати часу події і за ознакою короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т. 1, а.с. 243-244);

-дані протоколу проведення слідчого експерименту від 08 грудня 2021 року з ілюстрованою таблицею до нього, де зафіксовано проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , який показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень в область обличчя (т. 1, а.с. 245-248);

-дані висновку експерта № 05-6-01/413 від 10 січня 2022 року, наданого на підставі постанови дізнавача від 08 грудня 2021 року, згідно з яким тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_9 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який він вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 08 грудня 2021 року (т. 2, а.с. 1);

-дані протоколу проведення слідчого експерименту від 08 грудня 2021 року з ілюстрованою таблицею до нього, де зафіксовано проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , який показав механізм та місце нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 2-4);

-дані висновку експерта № 05-6-01/414 від 10 січня 2022 року, наданого на підставі постанови дізнавача від 08 грудня 2021 року, згідно з яким тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_9 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який ОСОБА_17 вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 08 грудня 2021 року (т. 2, а.с. 5);

-дані протоколу проведення слідчого експерименту від 08 грудня 2021 року з ілюстрованою таблицею до нього, де зафіксовано проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , який показав механізм та місце нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 6-9);

-даними висновку експерта № 05-6-01/415 від 10 січня 2022 року, наданого на підставі постанови дізнавача від 08 грудня 2021 року, згідно з яким тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_9 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який ОСОБА_16 вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 08 грудня 2021 року (т. 2, а.с. 10).

Колегія суддів вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 18 листопада 2021 року, близько 08 год., біля приміщення сільської ради, яка розташована за адресою: вул. Кам`янська, 8, с. Ребедайлівка Черкаського району Черкаської області, та вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення (проступок), навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Інших доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_7 і не були б враховані судом першої інстанції, у тому числі даних на підтвердження того, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження за інших обставин, у матеріалах провадження не міститься.

Не є такими, що узгоджуються з матеріалами провадження і твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не наносив, а між ними була лише штовханина, оскільки дослідженні матеріали кримінального провадження у їх сукупності вказують про протилежне.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, при цьому не зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів, що надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та дійшов неправильного висновку про те, що вони підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, є безпідставними, оскільки вони суперечать дослідженим доказам у справі, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальність за вчинене.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку показанням потерпілого у взаємозв`язку з іншими доказами у справі, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції проаналізувавши покази потерпілого ОСОБА_9 та в сукупності з іншими доказами у справі надав їх належну оцінку, і які в цілому підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Так покази, потерпілого ОСОБА_9 були, послідовні, детальні, та не викликали як в суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, сумнівів у їх правдивості.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_15 судом першої інстанції необгрунтовано визнані належними доказами винуватості ОСОБА_7 , а показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . ОСОБА_17 не можуть бути об`єктивними, так як вони є підлеглими потерпілого, і можуть бути заінтересованими у результатах кримінального провадження, оскільки це жодним чином не підтверджено ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, та є голослівними, крім того, вказані свідки повідомили суду про події, які відбувались та очевидцями яких вони були, розповіли суду про наслідки у виді тілесних ушкоджень на тілі потерпілого.

Показання зазначених вище свідків повністю узгоджуються із сукупністю досліджених доказів в частині часу і місця правопорушення та його наслідків, що свідчить про їх правдивість та відповідність фактичним обставинам.

Твердження апелянта, про те, що суд не врахував покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які спростували факт нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , є безпідставними , оскільки суд першої інстанції, аналізуючи покази цих свідків, критично їх оцінив, так як з огляду на сукупність інших доказів, показання цих свідків не спростовують доведеності вини обвинуваченого та не надають жодних фактичних даних про його непричетність до завдання легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 суперечать показанням інших свідків та письмовим доказам, а тому ці показання суд першої інстанції розцінив, як сприяння обвинуваченому уникнути відповідальності, і з цим висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта, що обвинувальний акт не містить даних ні про характер виявлених у ОСОБА_9 ушкоджень з медичної точки зору, ні про їхню локалізацію, є неспроможними та спростовуються висновоком експерта №05-6-01/408 від 29 листопада 2021 року.

При проведенні судово-медичної експертизи №05-6-01/408 від 29 листопада 2021 року була досліджена медична документація складена щодо ОСОБА_9 з підстав заподіяння йому тілесних ушкоджень у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

Висновок експерта повністю узгоджується з іншими доказами у справі та підтверджує отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

На думку колегії суддів судово-медична експертиза щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень №05-6-01/408 від 29 листопада 2021 проведена відповідно до вимог ст.242 КПК України.

Таким чином, висновок судово медичної експертизи підтверджує обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , викладені в поданій апеляційній скарзі , не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття провадження зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, як про це просить апелянт, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003№7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_7 , передбачене ч.2 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), особи обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, одружений, на утриманні має малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Призначене покарання на думку апеляційного суду відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного вироку чи його зміни.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.06.2023 щодо ОСОБА_7 , який є законним , обґрунтованим та вмотивованим, - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, ч.1 п.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ,- без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді