Провадження № 1-кп/638/1957/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши обвинувальний акт в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 від 12.05.2023 року відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , уродженки міста Красноармійськ Донецької області, громадянки України, українка, незаміжня, з середньою освітою, раніше не судима, є особою з інвалідністю третьої групи, не працевлаштована, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні в порядку ст.302 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_2 надала письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_3 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами скоєного кримінального правопорушення, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого частиною 1 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, та розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без судового розгляду у судовому засіданні за її відсутністю.

Положеннями ч.ч.2, 3 ст.381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

З урахуванням поданих учасниками судового провадження заяв та наведених обставин, а також того, що обвинувачена ОСОБА_2 не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згодна з розглядом обвинувального акта, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.111-1 КК України за відсутності учасників судового провадження в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Отже, судом встановлені наступні обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Верховною Радою Української Ралянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць. Рішенням Конституційного Суду України Ne 3-3п від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах 1, III та XIII Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону с цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, с окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Всупереч вказаним нормам президент російської федерації (далі - рф) путін в.в., а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 Л 36/103, від 16.12.1970 Ло 2734 (XXV) від 21.12.1965 N° 2131 (XX), від 14.12.1974 No 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв?язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил рф (далі по тексту - зс рф) на територію України. Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці 3С рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкТИ, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об?єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків. Указом Президента України No 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено.

Також пунктом 2 Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022, серед інших, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Разом з цим, в ході досудового розслідування встановлено, що окупаційними військами рф 26.02.2022 повністю окуповано територію Ізюмського району Харківської області. На початку березня 2022 року, більш точний час встановити за об?єктивних причин не виявилось за можливим, ОСОБА_2 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24.02.2022 повномасштабним російським вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Ізюм Харківської області, маючи умисел на підтримку рішень та дій держави-агресора, та реалізуючи його, за вказівкою голови Ізюмської адміністрації окупаційної влади розповсюджувала гуманітарну допомогу серед населення, поширювала газети, котрі мали зміст агітаційного характеру із закликами до підтримки рішень та дій держави - агресора і повалення конституційного ладу України, публічно висловлювала заперечення здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України та закликала до підтримки рішень та дій держави-агресора Російської Федерації та її збройних формувань, зазначене вона розповсюджувала серед місцевого населення.

Таким чином, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд доходить висновку, що дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.111-1 КК України як колабораційна діяльность, що виразилась у публічних закликах громадянином України до підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією держави-агресора.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу, винну у вчиненні кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.111-1 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Вивченням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_2 встановлено, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , уродженка міста Красноармійськ Донецької області, громадянка України, українка, незаміжня, з середньою освітою, раніше не судима, є особою з інвалідністю третьої групи, непрацевлаштована, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_2 , відповідно до ст.66 КК України є щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_2 відповідно до ст.67 КК України не встановлені.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням особи винної, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченій покарання за ч.1 ст. 111-1 КК України в межах санкції даної частини статті у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним, справедливим і цілком достатнім для виправлення винної і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Судові витрати відсутні. Речові докази у кримінальному проваджені відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід до ОСОБА_2 не застосовувався.

Керуючись ст.ст.370, 373-374, 381-382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги, строком на десять років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

У відповідності до частини 1 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку надсилається учасникам судового провадження не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1