Справа № 456/4577/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/710/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2023 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угільня, Стрийського району, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирішено питання з процесуальними витратами, заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 27 вересня 2015 року, близько 18 год. 35 хв., керуючи автомобілем марки «Peugeot Partner», номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись ним дорогою в с. Великі Дідушичі, по вул. Гошівській, поблизу будинку № 412 «а», Стрийського району, Львівської області, грубо порушив вимоги P.1 п.п.1.2, 1.5, 1.10 (в частині термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху», «проїзна частина»), Р.2 п.2.3 «б», «д», п.2.9 «а»; Р.12 п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, які виразились в тому, що він, керуючи транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп`яніння (в крові ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в кількості 0,77 ‰ проміле), був не уважний та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, як наслідок, без причин технічного характеру та перешкод, втратив контроль над рухом автомобіля та рухаючись в стані бокового заносу, виїхав на узбіччя (праве по ходу його руху) по якому в цей час їхав велосипед ОСОБА_10 , після чого відбулось зіткнення між ними, в результаті якого настала смерть останнього.

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , велосипедист ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримав: садно в ділянці гребня правої здухвинної кістки; масивну синюшність із набряком в ділянці передньої поверхні правої гомілки; перелом в ділянці верхньої третини правої великогомілкової кістки; набряк та синюшність в ділянці правої плечової кістки із переломом плечової кістки в середній третині; перелом грудини; ушкодження плеври у вигляді вертикальних розривів плеври в ділянці з 1-го по 10-те ребро справа та з 1-го по 5- те - зліва; перелом ребер зліва з 1-го по 5-те - по серединно - ключичній лінії з зоною тиснення на внутрішній реберній пластині та зоною розтягнення на зовнішній; справа з 1-го по 10-те - по біляхребтовій лінії - з зоною розтягнення на зовнішній реберній пластині та зоною тиснення - на внутрішній; по серединно - лопатковій лінії - з зоною розтягнення на внутрішньо реберній пластині та зоною тиснення - на зовнішній; по серединно-ключичній лінії - з зоною розтягнення на зовнішньо реберній пластині та зоною тиснення на внутрішній; крововиливи в міжреберні м`язи в місцях довкола вищеописаних переломів ребер; розрив серцевої сумки із розривом серцевого м`язу по передній поверхні лівого шлуночка серця; множинні розриви обох легень; перелом хребта на рівні 5-6 шийних хребців. Дані тілесні ушкодження у живої особи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення і в даному випадку сукупність даних травм являється безпосередньо причиною смерті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції не встановив форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Наголошує на поверхневому розгляді справи та неповноті судового слідства у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів, на які посилається суд у вироку, а саме витягу з ЄРДР та рапорту від 14 вересня 2019 року щодо повідомлення на служби 102 про ДТП по вул. Б.Хмельницького, 19.

Вважає вирок суду занадто суворим.

Акцентує на наявності обставин, що пом`якшують покарання, а саме, на визнанні вини, щиросердному розкаянні, активному сприянні слідству у розкритті злочину та добровільному відшкодуванні матеріальної і моральної шкоди потерпілій.

Заперечує щодо встановленої судом обставини, яка обтяжує покарання перебування у стані алкогольного сп`яніння та наголошує, що спиртне вживав напередодні, а не в день вчинення злочину. Крім цього стверджує, що освідування на місці дорожньо-транспортної пригоди не проводилось.

На думку апелянта недоведеним є факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_8 під час допиту в ході судового розгляду зазначала, що він ОСОБА_6 після вчинення злочину був тверезий і просила суд не позбавляти його волі.

Також зазначає, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуюся позитивно, має міцні соціальні зв`язки, є багатодітним батьком і на його утриманні малолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хворіючий батько ОСОБА_14 і мати дружини ОСОБА_15 - ОСОБА_16 - інвалід III групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

Акцентує, що суд у вироку не навів мотивів відхилення досудової доповіді органу пробації щодо можливості його виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк і неможливість застосування положень ст. 75 КК України.

Просить скасувати вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2023 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

До початку апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали зміни до апеляційної скарги в яких, покликаючись на загальносоціальну позитивну характеристику обвинуваченого, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій та висновок досудової доповіді органу пробації щодо можливості виправлення ОСОБА_6 , без обмеження або позбавлення волі на певний строк, просять змінити вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2023 року, визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 та пояснення потерпілої ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу зі змінами, думку прокурора про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги, зі змісту якої вбачається, що обвинувачений та сторона захисту вважає призначене ОСОБА_6 покарання без застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України, надто суворим.

Так, згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Як вбачається з матеріали справи, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_6 основне, та з огляду на допущені обвинуваченим грубі порушення «Правил дорожнього руху», що призвели до загибелі людини, і додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкціїч.2 ст. 286 КК України.

Так, призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення та інші обставини.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи і різного роду факторів та критеріїв, що впливають на покарання.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні покарання, особу може бути звільнено від його відбування з іспитовим строком, якщо суд прийде до висновку про можливість її виправлення без відбування такого.

П.1 ч.1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що призначаючи у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК Україниобвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке, згідно вироку останній повинен відбувати реально, суд першої інстанції, навів, однак не в повній мірі врахував документально підтверджені дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуюся позитивно (а.с. 198), одружений, має міцні соціальні зв`язки, є багатодітним батьком (а.с. 200-202, 276), на утриманні ОСОБА_6 перебуває хворий пенсіонер батько ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 277), який, згідно копії заключення ЛКК потребує постійного стороннього догляду (а.с. 280), мати дружини ОСОБА_15 - ОСОБА_16 - інвалід III групи (а.с. 278), а також троє дітей: малолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 200-202).

Крім цього, згідно копії довідки №5800 від 04 вересня 2023 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Стрийської міської ради ОСОБА_6 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Стрийської міської ради і отримує компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду на непрофесійній основі ( ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ) з 01 липня 2023 року по даний час.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також щире каяття обвинуваченого, що ґрунтується на усвідомленні без будь-яких істотних обмежень своєї протиправної поведінки, її осуді і належній критичній оцінці, а також посткримінальну поведінку останнього, спрямовану на залагодження своєї провини, яка полягає у відшкодуванні ОСОБА_6 заподіяної потерпілій ОСОБА_8 шкоди та допомогу останній протягом восьми років після вчинення кримінального правопорушення, про що ствердила потерпіла в суді апеляційної інстанції, зазначивши, що обвинувачений продовжує допомагає їй по господарстві і на даний час, оскільки її син та внук мобілізовані до ЗСУ, а відтак, з огляду на індивідуалізацію покарання, колегія суддів приходить до висновку про доцільність, в даному конкретному випадку, звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, так як останній не становить небезпеки для суспільства, що узгоджується і з висновкомдосудової доповіді (а.с. 65-67) щодо можливості виправлення ОСОБА_6 без обмеження або позбавлення волі на певний строк.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок в цій частині підлягає зміні, оскільки встановлені в ході апеляційного розгляду обставини, на переконання колегії суддів, не є формальними, а відтак, застосування відносно обвинуваченого інституту, так званого, умовного звільнення не суперечить загальним засадам призначення покарання.

На думку колегії суддів, прийняте рішення не призведе до порушення засад виваженості, що включають наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю. При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2023 року, відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4