Справа №577/1129/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/334/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Писарівка, Сумської області, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній просить вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2022 року, змінити та призначити йому більш м`яке покарання, у вигляді арешту або обмеження волі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 01 рік 06 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування ОСОБА_7 покарання рахувати з 25 жовтня 2022 року з часу його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 у прибуток держави процесуальні витрати, що складаються з вартості проведеної судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-21/2023-ТВ від 19 лютого 2021 року у розмірі 490 грн. 35 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2021 року.

В обґрунтування доповненої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що призначене судом покарання є занадто суворим і не відповідає особі винного.

Призначаючи покарання, суд не врахував ту обставину, що обвинувачений має захворювання ВІЛ інфекції, гепатиту С, В та туберкульоз закритої форми. Крім того на його утриманні знаходиться малолітня донька ОСОБА_9 , 2009 року народження, котра на даний час проживає із бабусею похилого віку. Вину у вчиненому злочину обвинувачений визнав, щиро розкаюється. Також, зважаючи на молодий вік, має намір перевиховатися та почати нове життя без порушення законів України, офіційно працевлаштуватися, і належним чином забезпечувати матеріально свою родину.

Крім того, обвинувачений просить колегію суддів звернути увагу на те, що у місці відбування покарання характеризується позитивно, стягнень не має.

За таких обставинах, просить вирок змінити та пом`якшити призначене судом першої інстанції, покарання.

Прокурор у кримінальному проваджені ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, відповідно якої вважає вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Під час призначення покарання ОСОБА_7 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який був неодноразово засуджений за вчинення злочинів проти власності. Судимість у законному порядку не знято та не погашено. Так, відбувши покарання реально у виді позбавлення волі та звільнившись 23 березня 2020 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, обвинувачений на шлях виправлення не став, не змінив спосіб життя та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності. Також прокурор зазначає про те, що обвинувачений не працює та не має законного джерела доходу, за місцем проживання зарекомендував себе як особа, схильна до вчинення правопорушень.

Крім того, судом враховано і висновки судової доповіді про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої орган пробації оцінює ризик небезпеки особи ОСОБА_7 для суспільства як середній та вважає, що оскільки існує висока ймовірність вчинення останнім повторного кримінального правопорушення, то його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

При визначенні строку покарання, поза увагою суду не залишився і стан здоров`я ОСОБА_7 , який страждає на ряд хронічних захворювань.

Так, вищезазначені обставини, загалом, негативно характеризують обвинуваченого, що і було враховано судом під час постановлення вироку.

Таким чином, Конотопським міськрайонним судом Сумської області під час судового розгляду та постановлення вироку від 13 грудня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 , дотримано норми матеріального та процесуального права.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 02 лютого 2021 року близько 09 год. 20 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у торговельному центрі «Маяк», який розташований за адресою: Сумська область м. Конотоп, площа Конотопський Дивізій 24 А, на першому поверсі під сходам, які ведуть на другий поверх приміщення, реалізовуючи корисливий намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись в тому, що його дії є таємними, вивіз із приміщення торговельного центру електровелосипед марки «VLT Amper (250 W-48V)», вартістю 11 467 грн., який був виставлений магазином « ІНФОРМАЦІЯ_2 », реалізацію якого здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_11 .

З викраденим майном, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину та перевіз викрадений електровелосипед до смт. Вороніж Шосткинського району, Сумської області, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку в розмірі 11 467 грн. 00 коп.

Дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 із захисником ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала щодо поданої апеляційної скарги, просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про заміну призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, дотримуючись вимог вищезазначеного кримінального Закону, врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме, що він раніше неодноразово судимий, відбував покарання реально у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став та скоїв умисний корисливий злочин проти власності. Також, судом першої інстанції взято до уваги висновок органу пробації про високий ризик вчинення обвинуваченим повторно кримінального правопорушення, ставлення останнього до вчиненого, що розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

При цьому, на спростування доводів апелянта, як пом`якшуючі покарання обставини, суд визнав та врахував щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , активне сприяння у розкритті злочину. Обставину, яку обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

Таким чином, враховуючи усі вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді 01 року 06 місяців позбавлення волі, наближеному до мінімального, визначеного санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з чим в повному обсязі погоджується і колегія суддів.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, передбаченого ст. 185 КК України. Проте, маючи не зняту та не погашену судимість, через незначний час, останній знову вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про його схильність до злодіянь та вперте небажання ставати на шлях виправлення.

При цьому, усі обставини, на які посилається апелянт, були враховані судом при призначенні покарання, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, а наявність стійких соціальних зв`язків та перебування на його утриманні дитини, не є тими беззаперечними обставинами, за яких можливо було б дійти висновку про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі чи арешту.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неврахування судом, при призначенні покарання, наявності у останнього захворювань на ВІЛ-інфекції, гепатиту та туберкульозу, є необґрунтованими.

Так, відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в судовому засіданні досліджувалися та надавалася належна оцінка захворюванням обвинуваченого і можливості останнього відбувати покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, особу обвинуваченого, який ніде не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, також наявність не знятих та непогашених судимостей, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Підстав для пом`якшення покарання, як на цьому наполягає обвинувачений, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання.

Колегія суддів вважає справедливим покарання у виді 01 років 06 місяців позбавлення волі, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і визнавати його занадто суворим, підстави відсутні.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводів апелянта, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміни не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4