Справа №345/4023/19
Провадження № 1-кп/345/336/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про закінчення підготовчого провадження та призначення судового розгляду

17.10.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України, -

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_2 , ОСОБА_3

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

в с т а н о в и в:

На розгляді в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувальних актів, вважаючи, що обвинувальні акти відповідають вимогам КПК України, підстав для його повернення та закриття провадження немає. Просить допитати свідків згідно поданого письмового клопотання. Також просить продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, раніше встановлені ризики залишилися незмінними.

Обвинувачені, їхні захисники, представник потерпілого не заперечили щодо призначення судового розгляду.

Щодо запобіжного заходу, обвинувачені та їх захисники заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_6 вважають, що наведені прокурором ризики є лише припущеннями. Наголосили, що обвинувачений невиправдано тривалий час перебуває під вартою. Просять обрати ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинуваченим ОСОБА_3 додатково подано письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Зокрема, просить врахувати, що він має на утриманні малолітню дитину, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надто суворим. Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання свого підзахисного. При цьому вказав, що якщо суд дійде до висновку про неможливість обрання його підзахисному домашнього арешту, як альтернативний запобіжний захід просить визначити заставу у мінальногому розмірі.

Представник потерпілого ОСОБА_8 цивільного позову не заявляв.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не прибув, проте, подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Поданий цивільний позов про стягнення шкоди із ОСОБА_2 підтримує в повному обсязі.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальні акти з додатками приходить до наступного висновку.

Дана справа підсудна Калуському міськрайонному суду Івано-Франківської області, підстав для закриття справи немає, обвинувальні акти складено відповідно до вимог ст.ст. 291, 292 КПК України, таким чином відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Підстав для судового розгляду кримінального провадження судом присяжних чи колегіально судом у складі трьох професійних суддів не вбачається. Підстав для здійснення судового розгляду кримінального провадження в закритому судовому засіданні немає.

Враховуючи особи обвинувачених і обставини справи нема потреби доручати представнику персоналу органу пробації складати досудову доповідь.

Клопотань про витребування певних речей чи документів від учасників судового провадження не надійшло.

Щодо запобіжного заходу. Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно із ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Таким чином, на даний час підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції. Саме така правова позиція ЄСПЛ знайшла своє відображення у справі "Белевитський проти Росії", 1 березня 2007 року, пункти 111, 112.

Під час обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_2 , ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у судових засіданнях було установлено наявність ризиків, передбачених ч.ч. 1, 5 ст. 177 КПК України. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченим злочинів, а також те, що обставини, за яких судом обвинуваченим було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та є реальними.

Суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачуються ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Суд також вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що їм інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зокрема, з наявних в матеріалах справи даних щодо обвинуваченого ОСОБА_2 вбачається, що він неодноразово судимий, відбував призначені покарання, що не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість. ОСОБА_2 не одружений, не має постійного та стабільного джерела прибутку, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які у своєму клопотанні наводить прокурор та які станом на день розгляду клопотання не зменшилися.

Це ж стосується і обвинуваченого ОСОБА_3 , який також неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях перевиховання та виправлення не став, знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, що також свідчить про його стійку протиправну поведінку, а також і про ризики, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він, перебуваючи на волі, або під дією іншого, більш м`якого, запобіжного заходу зможе продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд вважає, що обрання обвинуваченим ОСОБА_2 , ОСОБА_3 іншого (альтернативного) запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, усунути ризики та закінчити розгляд кримінального провадження у розумні строки. У разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, існує значна ймовірність того, що обвинувачені порушуватимуть покладені на них процесуальні обов`язки. А тому клопотання обвинувачених та їх захисників щодо зміни запобіжних заходів є передчасними.

Відтак, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжні заходи у виді тримання під вартою, продовживши їхній строк.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із загальною практикою Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ухвалами Калуського міськрайонного суду від 21.09.2022 року обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було визначено заставу у розмірі 25прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 62 025 гривень. Щодо обвинуваченого ОСОБА_2 , то з огляду на тяжкість злочинів, які йому інкримінуються, суд вважає, що вказаний розмір застави відповідає меті запобіжного заходу, буде необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_2 у разі сплати застави.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , то з огляду на особу обвинуваченого, наявність на утриманні малолітньої дитини, суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру застави та визначити її у мінімальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України цивільний позов потерпілого про відшкодування шкоди слід прийняти до розгляду у даному кримінальному провадженні та визнати потерпілого ОСОБА_9 цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_2 цивільним відповідачем по даному кримінальному провадженню.

Дата судового засідання узгоджена зі сторонами кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 314-316 КПК України,

у х в а л и в:

Завершити підготовку до судового розгляду.

Призначити кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Калуського міськрайонного суду на 10.11.2023 року о 13 год. 00 хв., з викликом учасників судового провадження.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 17.10.2023 року по 15.12.2023 року включно.

Протягом всього строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_2 або заставодавець має право внести заставу в розмірі, порядку та на умовах, визначеній в ухвалі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.09.2022 року.

Визначити ОСОБА_3 розмір застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 53 680 гривень, після внесення якої обвинувачений звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

ОСОБА_3 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти на нього наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Визначити 2-х місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави. У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Прийняти цивільний позов потерпілогоОСОБА_9 про відшкодування шкоди до розгляду у даному кримінальному провадженні та визнати потерпілого ОСОБА_9 цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_2 - цивільним відповідачем по даному кримінальному провадженню.

В судове засідання викликати для допиту свідків сторони обвинувачення, згідно поданого клопотання від 17.10.2023 року.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. У решті ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню і оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ