Справа № 157/657/20 Провадження №11-кп/802/547/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 травня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працює, раніше судимого вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців, звільнений від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України із встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців,

засуджено за:

ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання за вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуті з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 04 коп.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 10 березня 2020 року близько 11 години він, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на площі Культури, 3, у м. Камені-Каширському Волинської області, шляхом вільного доступу, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий відволікся на іншого покупця, умисно, таємно, повторно викрав із вітрини магазину електропобутовий прилад - горішницю марки «МАGІО-МG-391», яка належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 486 гривень.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності і необґрунтованості. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Стверджує, що повністю визнав вину, щиро розкаявся. Зауважує, що вчинив злочин 3 роки назад, коли страждав від наркотичної залежності, і мав намір знайти кошти на наркотики. Проте згодом почав лікуватися від наркоманії, працювати, приділяти увагу сім`ї, а в період з 2020 року жодного разу не притягувався до адміністративної і кримінальної відповідальності, чим довів, що став на шлях виправлення, чого не було враховано судом першої інстанції. Посилається на те, що потерпілий до нього претензій не має. Вважає, що суд мав би виключити з обвинувачення його за ч.2 ст.185 КК України ознаку повторності і кваліфікувати його дії за ч.1 ст.185 КК України.

З огляду на наведене, просить вирок місцевого суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України, виключивши ознаку повторності, та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з іспитовим строком 1 (один) рік.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і його захисника, які підтримали подану апеляцію у повному обсязі і просили змінити вирок суду, міркування прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги і просила вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положення ч.1 ст.404 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме: у повторному таємному викраденні чужого майна, є правильним.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка.

На думку суду апеляційної інстанції, апеляційні доводи про те, що суд мав би виключити з обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України ознаку повторності і кваліфікувати його дії за ч.1 ст.185 КК України, не ґрунтуються на Законі.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше судимий вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі статей 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців.

Згідно з приміткою до ст.185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Так, як ОСОБА_7 раніше судимий вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України, місцевий суд правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.185 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Вимогами ст.65 КК України суд визначено, що призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Твердження обвинуваченого про можливість застосування до нього положень ст.75 КК України, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до категорії нетяжких злочинів.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Місцевим судом взято до уваги і особу ОСОБА_7 , який посередньо характеризується за місцем проживання, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів та знову вчинив аналогічний злочин у період іспитового строку.

Тому, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів та знову вчинив аналогічний злочин у період іспитового строку, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

І на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєднав невідбуте покарання за вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року та остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Так, приписами ч.3 ст.78 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

А згідно роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.2 ст.75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч.3 ст.78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового кримінального правопорушення суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З урахуванням вищенаведених положень матеріального закону, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення у період іспитового строку, законних підстав для застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 травня 2023 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді