Справа № 146/1566/22
Провадження №11-кп/801/933/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 03.07.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000067 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , 1950 року народження, 10 дня, 02 місця, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 03.07.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 03.07.2023 року визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 45 (сорок п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 765 (сімсот шістдесят п`ять) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 5000 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

22 липня 2022 року, біля 12 :00 години біля Меморіалу Слави по вул. Соборній в с. Яланець Тульчинського району Вінницької області під час проведення траурного мітингу по похованню загиблого у боротьбі з російськими загарбниками території України, військовослужбовця Збройних Сил України, жителя с. Яланець, Зініва Олександра, слово для виступу взяв настоятель храму Православної Церкви України «Нерукотворного Образу Хреста Спасителя» ОСОБА_11 .

Під час свого виступу останній також висловив свою релігійну позицію щодо представників Української Православної Церкви, даний виступ просили припинити деякі присутні на траурному мітингу.

Під час даного виступу до отця ОСОБА_12 підійшов присутній на ньому настоятель місцевого «Святомихайлівського» храму отець ОСОБА_8 , у якого неприязні відносини з ОСОБА_10 через перебування у різних конфесіях та почав словесну суперечку.

У ході виниклої словесної суперечки через висловлювання ОСОБА_10 у ОСОБА_8 , різко зросла неприязнь до того. Далі діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 металевим хрестом, що знаходився у нього в руках, наніс два удари ОСОБА_10 в передпліччя правої руки спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця і садна правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що суд не дотримався стандартів « поза розумним сумнівом», оскільки не доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення, не враховано зацікавленість свідка ОСОБА_13 , в основу вироку покладено докази, які захисник вважає неналежними, недопустимими.

За таких обставин, вина ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України недоведена.

Потерпілий ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_14 у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду.

До початку апеляційного розгляду прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_15 подано заяву про відмову від апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задоволити, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України ухвалив законне, обгрунтоване рішення відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України.

Приймаючи рішення щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 91 КПК України з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження перевірив та безпосередньо дослідив докази, отримав усно показання учасників кримінального провадження.

Сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення недоведено вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про недопустимість доказів, на які покликався суд у вироці суду, то варто акцентувати увагу на такому.

Судом перевірено допустимість доказів, на які звертає увагу захисник та умотивовано рішення в цій частині.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви суду з урахуванням тверджень сторони захисту, вважає, що докази, на яких грунтуються висновки суду відповідають належним чином ст.84-86 КПК України.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 104 КПК України протокол складається з: вступної частини, яка повинна містити відомості про місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання).

Той факт, що відсутність у протоколі огляду місця події від 20.09.2022 року дати народження та місця проживання спеціаліста ОСОБА_16 не є суттєвим порушенням, яке ставить під сумнів дотримання норм КПК України під час проведення вказаної слідчої дії, тому не впливає на допустимість означеного протоколу як доказу.

Колегія суддів не вважає, що протокол про огляд місця події може бути визнано недопустимим доказом лише з посиланням на те, що не зазначено анкетних даних спеціаліста.

Окрім цього сторона захисту не ставила під сумнів інформацію, викладену у протоколі, тобто змістовно не оспорювала зміст протоколу цієї слідчої дії.

Формальні зауваження, які не впливають на зміст проведеної слідчої дії, не можуть нівелювати доказ у цілому.

Захист вважав достатнім закцентувати увагу суду на формальних неточностях у протоколах огляду місця події від 20.09.2022 року, 18.11.2022 року, які, на думку суду, не можуть призвести самі по собі до визнання доказу з цих підстав недопустимим.

Крім того, суд першої інстанції надав належну оцінку відео з інтернету, а саме публікації репортажу телепрограми «ТСН» телеканалу «1+1», публікацією на Youtub каналі, з урахуванням вимог ч. 1, 3 ст. 307 ЦК України дійшов вірного висновку, що відеозйомка здійснена в громадському місці, здійснена вона відкрито, неприховано, при проведенні відеозйомки обвинувачений ОСОБА_8 не висловлював вимогу не знімати його.

Як убачається з вироку суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визначив зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для правової оцінки дій, виходячи з часу, місця, обстановки і інших обставин його вчинення, характеру дій винних, поведінки потерпілого.

Диспозицією ст.125 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

В основу судового рішення суд поклав обставини, які були з`ясовані судом під час судового розгляду, які підтверджені сукупністю доказів, які узгоджуються між собою

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 , не визнав себе винним, зазначив, що 22 липня 2022 року він був на похороні воїна ОСОБА_17 . Під час виступу біля "Меморіалу слави" потерпілий ОСОБА_10 почав ображати священників УПЦ, вдова покійного просила зупинити виступ, але він продовжував. Він вийшов до трибуни для того, щоб забрати в ОСОБА_10 мікрофон, але той його відштовхнув. Щоб не впасти він схопився за руки ОСОБА_10 та відштовхнув його. Удари хрестом потерпілому не наносив.

Судом прийнято до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 , який пояснював, що 22 липня 2022 року в с. Яланець під час панахиди перед похованням військового ОСОБА_17 . ОСОБА_8 підійшов до нього та почав проявляти фізичну агресію, а саме хотів його штовхнути, після чого він відштовхнув його від себе. Далі ОСОБА_8 зірвав хреста, який був у нього на грудях та хотів нанести удари хрестом в область голови, але попав в руку.

Факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_8 знайшов підтвердження, зокрема у показах свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 був конфлікт, під час якого обвинувачений ОСОБА_8 завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Допитані під час судового засідання свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 підтвердили, що між обвинуваченим та потерпілим стався конфлікт, в ході якого між ними почалася штовханина.

В апеляційній скарзі захисник ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_13 , посилаючи на те, що вони з потерпілим перебувають у дружніх відносинах.

Дані твердження захисника є безпідставними, оскільки і потерпілим, і свідком давались послідовні покази, підстави у свідка оговорювати обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що показання потерпілого, свідка щодо дій ОСОБА_8 , направлених на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому узгоджуються з висновком судово-медичного експерта № 35 від 23 липня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_10 нанесені тілесні ушкодження у вигляді синця і садна правого передпліччя. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті дії тупого (х) твердого (х) предмету (в), до яких відноситься металевий хрест, до3-х діб від часу обстеження (23.07.2022 року), можливо 22.07.2022 року і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, п.2.3.1.б)» відносяться до легкого ступеня тяжкості (а.с.144); висновком експерта № 56 від 31 жовтня 2022 року, згідно якого видно, що на представленому працівниками дізнання відео (диск) видно, як металевий хрест священника ОСОБА_8 , який по розмірах може відноситись до тупих твердих предметів, контактує, під час сутички, із зовнішньою поверхнею правого перпедпліччя священника ОСОБА_10 . Виявлені 22 липня 2022 року у гр. ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця і садна правого передпліччя, могли бути нанесені за обставин, які зображено на представленому відеозапису (а.с.170).

Висновки експертиз спростовують пояснення ОСОБА_8 ,який заперечує нанесення тілесних ушкоджень хрестом, щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень.

Також судом оцінено та проаналізовано інші докази, а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 23 вересня 2022 року за участю свідка ОСОБА_13 (а.с. 145-147); протокол огляду від 20 вересня 2022 року (а.с.148-150); протокол огляду від 18 листопада 2022 року (а.с.171-176); диск з записом відео з мережі інтернет.

Суд першої інстанції проаналізував пояснення потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків, врахував всі докази з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та дійшов вірного висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи.

Висновки суду підтверджені доказами, зібраними у суворій відповідності з вимогами закону і дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України в дотримання вимог ст. 370 КПК України є законним, належним чином вмотивованим та обгрунтованим.

Підстави для зміни чи скасування вироку суду, передбачені ст.409 КПК України відсутні

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, яка раніше не судимий, компроментуючі дані відсутні, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання та згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в дотримання вимог ст. 50, ст. 65 КК України визначено покарання, яке є за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_6 подано заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 03.07.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 403 КПК України, врахувавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що наявні підстави для прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409,413, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

п о с т а н о в и в :

Прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги.

Провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 03.07.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4