Провадження № 1-кп/466/1071/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0001373 від 16.08.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, працевлаштованого у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР» на посаді комірника, одруженого, має на утримуванні двох малолітніх дітей, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_4 , у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації, на особливий період, 24.04.2023 пройшов військово-лікарську комісію у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якої визнаний придатним до військової служби, та отримав від відповідальної посадової особи під особистий підпис повістку про явку на 29.05.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що по АДРЕСА_2 , для відправлення у військові частини для проходження військової служби у Збройних силах України у воєнний час.

Проте, військово-зобов`язаний ОСОБА_4 будучи придатним військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, без поважних причин, маючи можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що по АДРЕСА_2 , в порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України М№69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», 29.05.2023 та в подальшому не прибув в указаний час до місця призову.

Таким чином, ОСОБА_4 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України визнав повністю та пояснив, що 24.04.2023 пройшов військово-лікарську комісію у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якої визнаний придатним до військової служби, та отримав від відповідальної посадової особи під особистий підпис повістку про явку на 29.05.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для відправлення у військові частини для проходження військової служби у Збройних силах України у воєнний час. Проте, будучи придатним військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, 29.05.2023 та в подальшому не прибув в указаний час до місця призову, оскільки його брат служить та перебуває у м. Донецьку, а дома залишись і його сім`я і сім`я брата, яким треба допомагати. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його вина у вчиненні інкримінованого злочину повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0001373 від 16.08.2023 року та ніким з учасників не оспорюються.

Оцінюючи покази обвинуваченого, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід вірно кваліфікувати за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

При обранні виду та строку покарання обвинуваченому суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до статті 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Відповідно до ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано злочини у виді позбавлення волі.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. На підставі ст. 75 КК України суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробування та покладенням на нього передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України обов`язків.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Процесуальних витрат немає, речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 п.п. 1, 2 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1