Справа № 158/3162/23
Провадження № 1-кп/0158/188/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження № 0000086 від 31.07.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Звірів, Ківерцівського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого водієм «Кліома маркет», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 , перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, будучи 25.07.2023 року визнаним військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, отримав о 14 год. 30 хв. 25.07.2023 року під особистий підпис персональну повістку про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період та явку на 18 год 00 хв 27.07.2023 до пункту збору, розташованого у АДРЕСА_2 , для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період.

Проте, ОСОБА_4 , всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином повідомленим про необхідність прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ухилився від призову за мобілізацією, на особливий період та без поважних причин не прибув 27.07.2023 року о 18 год 00 хв до пункту збору за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення у складі команди до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав. Суду пояснив, що не прибув до пункту збору свідомо. Не має бажання виконувати обов`язок, передбачений ст. 65 Конституції України, оскільки хвилюється за власне життя. Має намір створити сім`ю.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставинами, наведеними у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорюють вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразилися в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, проте відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено у ст. 50 КК України.

Суд враховує особу винного, який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутність даних щодо ймовірного перебування останнього на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога, наявність даних щодо зайняття волонтерською діяльністю.

До обставин, що пом`якшують покарання, у відповідності до ст.66 КК України, суд відносить активне сприяння у розкритті злочину.

Водночас, суд вважає, помилковим твердження прокурора про пом`якшуючу обставину - щире каяття обвинуваченого.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття -це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Під час розгляду даного кримінального провадження обвинувачений визнав факт вчинення злочину, але при цьому відсутнє ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні обвинуваченого виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Окрім цього, на уточнюючі питання головуючого судді про мотиви відмови обвинуваченого від виконання обов`язку про захист Вітчизни, обвинувачений повідомив, що не має наміру йти служити, оскільки хвилюється за своє життя.

Такі твердження обвинуваченого суд розцінює як створення фактичної версії захисту та свідоме уникнення обов`язку, передбаченого ст. 336 КК України.

Суд вважає, що обвинувачений не проявив будь-яких ознак наявності у нього осуду своєї поведінки чи якогось бажання виправити ситуацію, що склалася. Натомість, на переконання суду, обвинувачений демонстрував байдужість до свого вчинку та його наслідків. Наявність волонтерського посвідчення не може свідчити про істотне зниження суспільної небезпечності діяння.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про відсутність свідомого визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання, у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Заслухавши думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання із врахуванням ст. 69 КК України (за наявності двох пом`якшуючих обставин), обвинуваченого, який як в судових дебатах так і в останньому слові просив суд суворо його не карати, з огляду на відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність щирого каяття, свідоме небажання обвинуваченого нести тягар військової служби, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, продовження дії воєнного стану на території України, суд вважає, що при звільненні обвинуваченого від покарання із застосуванням ст. 75 КК України психологічне ставлення до вчиненого ним діяння не зміниться, а тому вважає за справедливе призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті 336 КК України у виді трьох років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме положенням ч.2 ст.65 КК України.

Рішення про застосування інституту звільнення від відбування покарання до обвинуваченого, у даному випадку, на думку суду, може бути сприйняте іншими особами як можливість уникнення від конституційного обов`язку громадян щодо захисту Вітчизни, який передбачений у ст. 65 Конституції України.

Речові докази - розписку про отримання повістки ОСОБА_4 , щодо прибуття до НОМЕР_1;- довідка позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №144/2863 від 25.07.2023 щодо ОСОБА_4 ; поіменний список військовозобов`язаних, які призвані і відправленні ІНФОРМАЦІЯ_3 у команду № НОМЕР_1 від 28.07.2023; картку професійно-психологічного відбору кандидата ОСОБА_4 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - повернути в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

Керуючись ст. 615, ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази - розписку про отримання повістки ОСОБА_4 , щодо прибуття до НОМЕР_1;- довідка позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №144/2863 від 25.07.2023 щодо ОСОБА_4 ; поіменний список військовозобов`язаних, які призвані і відправленні ІНФОРМАЦІЯ_3 у команду № НОМЕР_1 від 28.07.2023; картку професійно-психологічного відбору кандидата ОСОБА_4 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - повернути в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1