Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/1021/24
Провадження № 1-кс/644/221/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 09.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в :

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 15 лютого 2024 року надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на майно вилучене 08.02.2024 року, а саме: корпус гранати Ф - 1 та запал типу УЗРГМ.

В клопотанні зазначено, що підставою і метою арешту майна є позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вилученим під час огляду майном, оскільки щодо нього існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом правопорушення. Вилучене під час огляду майно у кримінальному провадженні визнано речовим доказом та стосовно нього заплановано проведення ряду судових експертиз, отже арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів.

Тимчасове обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Оскільки вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні і могло бути використане під час вчинення злочинів, тому особа, у якої воно вилучено, у разі не накладення арешту на майно, матиме можливість приховати чи відчужити вказане майно.

Прокурор в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій клопотання підтримав, просив задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття прокурора та слідчого у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, і тому суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності прокурора.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази встановив, що в провадженні СВ ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 09.02.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до копії протоколу огляду місця події від 08.02.2024 року, в 14:00 у парку «Зелений Гай» за адресою: м. Харків, вул. Біблика 48 на лавці виявлено корпус гранати Ф-1 та запал типу УЗРГМ.

При цьому слідчий зазначеним протоколом оглянув ОСОБА_5 , яка відповідно до протоколу теж сиділа на лавці.

Відповідно д о рапорту поліції про незаконне поводження з вогнепальною зброєю 08.02.2024 р. отримано заяву громадянина ОСОБА_6 про те, що 08.02.2024 р. о 12:39 в парку «Зелений Гай» на лавочці жінка у неадекватному стані, зі слів перехожих торгує наркотичними речовинами.

Відповідно до рапорту складеному 08.02.2023 р. О/у УКР ГУ НП в Х/о ст. лейтенантом поліції ОСОБА_7 у м. Харків, вул. Біблика 48 на території парку «Зелений Гай» о 13:00 ним разом з оперуповноваженими УКР ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та працівниками УПП екіпаж 4201 виявлено ОСОБА_11 , яка мала при собі корпус гранати Ф-1 та запал до нього.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області від 09.02.2024 року за матеріалами кримінального провадження № 0000237 корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та запал до ручних осколкових гранати УЗРГМ - визнано речовим доказам.

Клопотання направлено суду шляхом поштового відправлення 09.02.2024 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 117, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_3 погоджене з прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 09.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події від 08.02.2024 р. корпус гранати Ф - 1 та запал типу УЗРГМ.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: