Справа № 368/150/24
УХВАЛА

Іменем України

м. Кагарлик Київської області "30" січня 2024 р.

Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області: ОСОБА_1

При секретарі - ОСОБА_2

- слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , - про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000247 від 27.01.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

30.01.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , - про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000247 від 27.01.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України, в прохальній частині якого слідчий просить слідчого суддю винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:

1. Задовольнити клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000247 від 27.01.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України та накласти арешт на металеву урну для сміття, яку виявлено та вилучено 27.01.2024 під час проведення огляду місця події за адресою

АДРЕСА_1 . Речовий доказ, а саме: металеву урну для сміття, передано власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги, викладені в прохальній частині клопотання, слідчий в мотивувальній його частині обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

27.01.2024 року до ч/ч ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_6 працівниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою АДРЕСА_2 , про те, що 25.01.204 невідома особа здійснила крадіжку урни для сміття приблизною вартістю 1000 грн.

Дане повідомлення зареєстроване в ЖЄО ВП №1 Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області за № 407 від 27.01.2024 року.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате кримінальне провадження № 0000247 від 27 січня 2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

27.01.2024 під час огляду місця події який проводився за участі двох понятих за адресою АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_3 , добровільно видав працівникам поліції металеву урну для сміття сірого кольору, яку 25.01.2024 за його місцем проживання приніс ОСОБА_8 . До металевої урни для сміття прикріплено бирку з пояснювальним написом підписами понятих, слідчого та вилучено.

Вказану урну для сміття - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за №0000247 від 27.01.2024 року.

Власником вилученої урни для сміття є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , абонентський номер - НОМЕР_1 .

Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речового доказу.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено у ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, в ході досудового розслідування зібрано відомості, які дають достатні підстави вважати, що вилучена металева урна для сміття є предметом вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, шо стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, підозру у кримінальному провадженні № 0000247 не оголошено нікому.

За таких обставин, власник майна, на яке слідчим суддею буде накладено арешт, на данному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні бере участь у статусі третьої особи.

Згідно ч. 3 ст. 244 КГІК України, клопотання розглядається слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, не пізніше п`яти днів із дня його надходження до суду.

Особа, яка подала клопотання, повідомляється про місце та час його розгляду, проте її неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання, крім випадків, коли її участь визнана слідчим суддею обов`язковою.

Враховуючи викладене, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного майна з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на металеву урну для сміття.

Крім того, майно, на яке буде накладено арешт,має суттєве значення для встановлення важливих обставин вчинення кримінального правопорушення після проведення відповідних експертиз та може бути використане, як речовий доказ в даному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 40, 167, 168, 170, 117, 171 КПК України, - слідчий просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині клопотання.

30.01.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений слідчий суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , присвоєно справа № 368/150/24, провадження № 1 - кс/368/39/24.

30.01.2024 року слідчим суддею винесено ухвалу, згідно якої:

1. Відкрити провадження у справі за клопотанням слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , - про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000247 від 27.01.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України, справа № 368/150/24, провадження № 1 - кс/368/39/24.

2. Слухання кримінального провадження призначити на 17 год. 45 хв. 30.01.2024 року у закритому судовому засіданні.

4. Слухання кримінального провадження проводити в складі:

- слідчий суддя - ОСОБА_1

- секретар судових засідань - ОСОБА_2 .

5. В судове засідання викликати учасників процесу:

- прокурора, - процесуального керівника в даному кримінальному провадженні, чи прокурора, який входить до складу групи прокурорів по даному кримінальному провадженні;

- слідчого, - який уповноважений на проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, чи слідчого, який входить до складу групи слідчих в даному кримінальному провадженні;

- третю особу, - ОСОБА_5 , - власника майна, питання про арешт на яке вирішується в рамках даного кримінального провадження.

6. Слухання кримінального провадження буде здійснено в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області за адресою: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок № 3, тел.: (04573) 5 - 19 - 39.

В судове засідання, яке відбулося 30.01.2024 року, прокурор - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

В судове засідання, яке відбулося 30.01.2024 року, слідчий - не з`явився, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява слідчого, в якій вона просить слухати дане кримінальне провадження без її участі, вимоги, викладені в прохальній частині клопотання - підтримує, та просить задовольнити.

В судове засідання, яке відбулося 30.01.2024 року, третя особа, - ОСОБА_5 , - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Судове засідання по даному кримінальному провадженні при розгляді по суті поданого слідчим клопотання, - проведено без участі слідчого, прокурора та третьої особи - на підставі ч. 1 ст. 172 КПК України, де, зокрема, зазначено, що неприбуття вищеперелічених осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши матеріали справи, вважаю на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, та ухвалити судове рішення у виді ухвали на підставі наявних у справі доказів, та в задоволенні вимог, викладених в клопотанні слідчого, - відмовити, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права:

- як вбачається з належних та допустимих доказів в даному кримінальному провадженні, -

27.01.2024 року до ч/ч ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , - працівниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою АДРЕСА_2 , про те, що 25.01.204 невідома особа здійснила крадіжку урни для сміття орієнтовною вартістю 1000 грн.

Дане повідомлення зареєстроване в ЖЄО ВП №1 Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області за № 407 від 27.01.2024 року.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате кримінальне провадження № 0000247 від 27 січня 2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

27.01.2024 під час огляду місця події, який проводився за участі двох понятих за адресою Київська область, Обухівський район, м. Кагарлик, а саме поблизу будинку № 22 по вул. Зої Космодем`янської, гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_3 , добровільно видав працівникам поліції металеву урну для сміття сірого кольору, яку 25.01.2024 за його місцем проживання приніс ОСОБА_8 . До металевої урни для сміття прикріплено бирку з пояснювальним написом підписами понятих, слідчого та вилучено.

27.01.2024 року слідчим винесено постанову «Про визнання та приєднання до провадження речових доказів», на підставі якої:

1. Визнати в якості речового доказу: металеву урну для сміття до якої прикріплено бирку з пояснювальним написом підписами понятих, слідчого;

3. Ресовий доказ, а саме: металеву урну для сміття, передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 .

Звертаю увагу, що «супер важливий» речовий доказ у виді сміттєвої урни, - ще 27.01.2024 року був переданий у відання третій особі, тобто, - ще за два дні до звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

29.01.2024 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження речових доказів.

Проте, - вважаю, що слід відмовити в задоволенні такого клопотання, з огляду на наступне:

- По - перше:

- дійсно, - згідно ч. 1 ст. 171 КПК України - з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Так, - звертаю увагу, що з даним клопотанням до слідчого судді звернувся слідчий, проте, - наголошую на тому, що в рамках даного кримінального провадження, - як зазначено самим слідчим в мотивувальній частині його клопотання, - підозру не пред`явлено нікому, належних процесуальних дій по визнанню будь - якої особи (фізичної чи юридичної, - що, можливо, для слідчого - новина), - потерпілим - не здійснено, та і сам слідчий в мотивувальній частині клопотання зазначає, що власник майна, щодо якого вирішується питання про накладення арешту, - є третьою особою.

Зазначаю, що загальною нормою, яка регулює підстави та порядок звернення слідчого до слідчого судді чи до суду, - є ст. 171 КПК України, проте, - в даному випадку чинним КПК України передбачено спеціальну норму, - ч. 2 ст. 64 - 2 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 64 - 2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Наголошую на тих обставинах, що:

- слідчий в мотивувальній частині свого клопотання чітко зазначає, що в рамках даного кримінального провадження - підозру ще не пред`явлено нікому;

- в рамках даного кримінального провадження будь - яка особа процесуального статусу потерпілого - немає, напроти, - слідчим зазначено процесуальний статус власника майна, щодо якого вирішується питання про накладення арешту, - ОСОБА_5 , - як саме третя особа, при цьому, - слідчий в мотивувальній же частині - здійснює сам посилання на положення ст. 64 - 2 КПК України.

Відповідно, і хоча, на мою думку, як слідчого судді, - власник майна, яке було предметом кримінального правопорушення, - ОСОБА_5 і повинен мати процесуальний статус потерпілого в рамках даного кримінального провадження, проте, - стороною обвинувачення (слідчим та прокурором), - не здійснено в рамках даного кримінального провадження процесуальних дій щодо надання фактично потерпілій особі юридичного статусу потерпілої особи, що тягне за собою інший процесуальний порядок звернення сторони обвинувачення до слідчого судді з клопотанням про арешт на майно третьої особи.

З огляду на вищевказані обставини, та положення ч. 2 ст. 64 - 2 та ч. 1 ст. 172 КПК України, - зазначаю, що вищевказані норми процесуального права є нормами, які регулюють підстави та порядок звернення сторони обвинувачення з клопотанням про арешт майна, при цьому зазначаю, що ч. 1 ст. 172 КПК України, - є загальною нормою, яка регулює правосуб`єктність звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а положення ч. 2 ст. 64 - 2 КПК України, - є спеціальною нормою, яка регулює порядок звернення сторони обвинувачення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна саме третіх осіб.

Зазначаю також для сторони обвинувачення (як прокурора, так і для слідчого, хоча - думаю, - марно, - з огляду на усталену позицію прокурора на протязі років, яка полягає в автоматичному підписуванні будь - яких клопотань слідчого, - навіть абсурдних клопотань, які містять як грубі граматичні помилки, так і далекі по змісту до юридичного документу, та, - з огляду на позицію слідчого, яка, як на мою думку, - взагалі не має ніякого відношення до кримінального, кримінального - процесуального кодексу, та і до юрисприденції взагалі), - що при конкуренції загальної та спеціальної норм, які регулюють одні і ті ж правовідносини, - апріорі застосовується спеціальна норма - в будь - якому випадку.

Зазначаю, що про вирішення питання застосування норми права при конкуренціїх норм (загальної та спеціальної), та, відповідно, - виборі норм при цьому, - обізнаний навіть учень другого курсу юридичного факультету не тільки вищих навчальних закладів, а і навчального закладу рівня коледжу.

Отже, - згідно з ч. 2 ст. 64 - 2 КПК України, - суб`єктом звернення з клопотанням до слідчого судді (правосуб`єктність) з клопотанням про арешт третьої особи, - може бути лише прокурор, а слідчий, - таким процесуальним правом не наділений, - тому в задоволенні даного клопотання - слід відмовити також з цієї підстави, окрім інших.

Крім того, звертаю увагу сторони обвинувачення на той факт, що процесуальні норми, які викладені в діючому КПК України, - є імперативними, тобто, - такими, - які підлягають до застосування в будь - якому випадку, звичайно, - при існуванні належної юридично - значущої ситуації, і відступлення від імперативних норм правозастосувачем таких норм - не допускається, а в разі допуску суд`єктом порушення імпертивності, та вчинення при цьому будь - яких процуесуальних дій, - тягне за собою юридичну нікчемність таких здійснених дій.

З огляду на вищевказане, - констатую той факт, що, на мою думку, як слідчого судді, - слідчий СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , - не може звертатися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно третьої особи, так як не наділена такою правосуб`єктністю, та вважаю, що з таким клопотанням може звертатися лише прокурор, - процесуальний керівник, чи прокурор, який входить до складу прокурорів в кримінальному провадженні, (які наділені нормами КПК України правосуб`єктністю при здійсненні такої процесуальної дії), - іншого процесуального порядку звернення з клопотанням майна третьої особи - просто не існує.

- По - друге, - що ж до суті поданого клопотання, то зазначаю наступне:

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України:

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке можі бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України:

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Далі, згідно ч. 8 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій форм в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберігані у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнов корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначен необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незасто- сування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України:

1. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Зазначаю, що можливість можливої спеціальної конфіскації майна - в рамках даного провадження, - поки що не передбачається.

Враховано розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ввважаю, що арешт на майно, яке зазначено вище, - не відповідає вимогам розумності та співмірності, напроти, - вважаю, - що подача такого клопотання слідчим, - це є лише тупе наповнення кримінального провадження бумагою формату А4.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 173 КПК України, приходжу до висновку щодо того, що в зв`язку з тим, що мною, як слідчим суддею, - відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна, - я, як слідчий суддя, - не можу навіть застосувати положення ч. 3 ст. 173 КПК України, - так як майно, на яке просить сторона обвинувачення накласти арешт, - передана стороною обвинувачення третій особі, - власнику майна, і таке майно не перебуває у віданні сторони обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З огляду на вищевказану норму права, констатую наступне:

- стороною обвинувачення не довела необхідність арешту такого «важливого» речового доказу, як сміттєва урна, так як про необхідність та важливість такого арешту - стороною обвинувачення не зазначено жодного аргументу, що, на мою думку, - свдчить лише про процесуальні нікчемність подачі такого клопотання.

- стороною обвинувачення в мотивувальній частині клопотання взагалі не обгрунтовано наявність ризиків, які передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Так, згідно абзацу другого ч. 1 ст. 170 КПК України ризиками є, - можливість приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вважаю, що в зв`язку з тим, що такий «важливий» речовий доказ - повернуто самою ж стороною обвинувачення власнику майна, який, хоча де - юре і не визнаний потерпілим, проте, - де факту - таким і є, - то таким фактом сама ж сторона вказує на відсутність ризиків, - передавши майно (речовий доказ) у відання іншій особі.

По - третє, - звертаю увагу як слідчого, так і прокурора, що клопотання слідчого має назву «арешт тимчасово вилученого майна», а не «арешт майна».

Звертаю увагу сторони обвинувачення (як прокурора, так і слідчого - хоча, на мою думку - дарма, - з огляду на поведінку вищевказаних процесуальних осіб, яка триває роками), на поняття тимчасового вилучення майна:

Отже, тимчасове вилучення майна - це позбавлення власника (підозрюваного, чи особи, у володінні котрої перебуває таке майно) можливості користуватися, володіти та розпоряджатися ним до тих пір, поки не буде прийняте судове рішення про арешт майна чи про його повернення.

Відповідно, зазначаю, що майно («значущий» речовий доказ) у виді сміттєвої урни, яке належить ОСОБА_5 , - набуло кримінально - правового статусу «тимчасово вилученого майна» саме 27.01.2024 року, - коли його було вилучено у ОСОБА_7 під час огляду місця події.

Проте, кримінально правовий статус «тичасово вилученого майна» урна втратила в той момент, коли її було повернуто власнику ОСОБА_5 , а тому стороні обвинувачення (прокурору) слід було звертатися з клопотанням не про арешт тимчасово вилученого майна, а з клопотанням про арешт майна, - так як такі клопотання мають дещо іншу правову природу (хоча, як на мене, - поняття законність, обгрунтованість, - для сторони обвинувачення (прокурора та слідчого) в даному кримінальному провадженні - високі недосяжні для них матерії, не кажучи вже про розуміння імперативності, конкуренції загальної та спеціальної норм, тощо), - а тому, - в задоволенні такого клопотання слід відмовити і ще й з такої підстави (нерозуміння стороною обвинувачення кримінально - правового статусу майна).

Підсумовуючи вищевикладене, зазначаю що в зв`язку з тим, що:

- з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна (яке належить третій особі) до слідчого судді звернувся слідчий, який не має в даному випадку такої процесуальної правосуб`єктності, яку, в свою чергу, - має лише прокурор, який і повинен був би звернутися з таким клопотанням - в порядку та на умовах, які визначені в ч. 2 ст. 64 - 2 КПК України;

- річ, на яку слідчий просить накласти аршт в рамках клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, - не є тимчасовим вилучений майном в розумінні КПК України, - так як таке майно самим же слідчим, - навіть на момент подачі клопотання - передано фактичному власнику майна;

- слідчим в клопотанні не доведено жодного з ризиків, які зазначені в абзаці другом ч. 1 ст. 173 КПК України, -

- слід відмовити в задоволенні такого клопотання, так як воно суперечить нормам КПК України, та його ініціювання стороною обвинувачення (прокурором та слідчим), - з самого початку є нікчемним.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п.п. 5, 6, 10, 18 ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 93, ч.ч. 1, 2 ст. 98, ч.ч. 1, 2, 3, 8, 10, 11 ст. 170, ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 - 7 ст. 173, ч. 2 ст. 369, 370 - 372, 375, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , - про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000247 від 27.01.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України, - відмовити.

Ухвала у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України може бути оскаржена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 395 КПК України безпосередньо до Київського апеляційного суду у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, - протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Згідно ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1