Справа № 183/1864/20
№ 1-кп/183/325/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0002214 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого водієм на ТОВ «М`ясокомбінат Ювілейний», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 289 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, (згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

19 грудня 2019 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , разом зі своїми батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою з`ясування боргових питань, які виникли між ним та раніше йому знайомим ОСОБА_9 ,прийшли до місця проживання ОСОБА_9 , розташованого за адресою АДРЕСА_3 та зайшли на територію вказаного домоволодіння.

Перебуваючи на території зазначеного домоволодіння, ОСОБА_7 побачив автомобіль марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, білого кольору, який належить потерпілій ОСОБА_10 , що знаходився у дворі, та в цей час у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, 19 грудня 2019 року приблизно о 10 годині 32 хвилини, ОСОБА_7 підійшов до автомобіля марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, білого кольору, що належить ОСОБА_10 , який знаходився у дворі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , відчинив водійські дверцята, які не були зачинені на замок, сів за кермо та за допомогою ключа, який знаходився у замку запалювання, завів двигун вказаного автомобіля.

Після цього, ОСОБА_7 попросив свого сина ОСОБА_6 усунути перешкоду, яка заважала йому довести свій злочинний умисел до кінця, а саме відчинити ворота домоволодіння, з метою безперешкодного виїзду автомобіля за територію двору.

В цей час у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на співучасть у незаконному заволодінні транспортним засобом, а саме усунення перешкоди вчиненню злочину, реалізуючи який, 19 грудня 2019 року приблизно о 10 годині 33 хвилини, ОСОБА_6 діючи умисно, тобто усвідомлюючи, що він сприяє вчиненню злочину його батьком ОСОБА_7 і бажаючи цього, усунув перешкоду, що заважала реалізації злочинного наміру останнього, а саме відчинив ворота домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , після чого ОСОБА_7 безперешкодно, на протиправно вилученому транспортному засобі, виїхав з двору та поїхав у невідомому напрямку, тим самим довівши свій злочинний умисел до кінця, а саме незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску білого кольору, що належить ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 289 КК України, як співучасть у незаконному заволодінні транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину свою не визнав та показав, що ОСОБА_11 він знає дуже давно, років 20. Вона розповіла йому, що належний їй автомобіль, марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, вона віддала під виплату одному хлопцю. А тепер у неї заблоковані рахунки, оскільки той хлопець не сплачує штрафи, які отримує внаслідок користування вищесказаним автомобілем, а вони надходять на її адресу. Тому у неї є думка відкликати довіреність, яку вона оформила. У зв`язку з цим, вона попросила його оглянути належний їй автомобіль, оцінити його технічний стан, з`ясувати, чи «є, там, що відкликати». При цьому повідомила, що автомобіль знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Він розказав про це сину, на що останній сказав йому, що хлопець, який мешкає за цією адресою, є його знайомим, який затримує йому виплати за роботу в таксі. 19.12.2019 року, він поїхав за вказаною ОСОБА_11 адресою разом з сином та дружиною. ОСОБА_11 повинна була зателефонувати ОСОБА_9 , однак вона сказала, що не було з ним зв`язку. Зайшовши в двір до ОСОБА_9 , він побавив автомобіль «ЗАЗ SENS», водійські двері якого були не зачинені, ключі були в автомобілі. Сівши за кермо, він завів автомобіль, а свого сина попросив відкрити ворота, після чого виїхав з двору. Проїхавши приблизно 100 метрів, він зупинився, підняв капот і почав оглядати двигун. Його дружина в цей час разом з сином залишилися у дворі ОСОБА_9 . Коли він зупинився, то побачив, що до нього наближалися його дружина з сином та з ОСОБА_9 . Він запитав у ОСОБА_9 , навіщо він загнав жінку у борги, маючи на увазі проблеми ОСОБА_11 . ОСОБА_9 сказав, що одягнеться і віддасть гроші. Потім ОСОБА_9 разом з його сином ОСОБА_6 поїхали до банкомату. Більше він з ним не зустрічався до того моменту, коли йому зателефонував слідчий. Також додав, що він не був знайомий з ОСОБА_12 до цієї події. Документів на автомобіль він не бачив. Про договір на виплату у ОСОБА_11 він не запитував, не уточняв, чи домовилась вона про те, що вони приїдуть, чи ні, але був впевнений, що вони домовилися. Він поїхав до ОСОБА_12 за проханням ОСОБА_11 . Також вказав, що дозволу сісти за кермо автомобіля у господарів домоволодіння він не питав, оскільки вважав, що має дозвіл власника ОСОБА_11 . Просив виправдати його, оскільки наміру вчиняти злочин, він не мав.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину свою не визнав та показав, що в грудні 2019 року дійсно мала місце подія, яка є предметом даного судового розгляду, однак злочинних дій він не вчиняв, хотіли допомогти з батьком знайомій, яка опинилась в певних обставинах. На початку осені 2019 року він знайшов об`яву про можливість влаштуватись на роботу в маршрутне такси «Убер». Зателефонувавши за номером, зазначеним в об`яві, він заочно познайомився з ОСОБА_9 , який влаштував його на роботу. Готівкові кошти за перевезення пасажирів платили йому особисто, а у разі розрахунку банківською картою, кошти надходили на рахунок ОСОБА_9 , який мав би передавати ці кошти йому, однак в подальшому ОСОБА_9 йому ці кошти не виплачував. Конфлікту, як такого, з ОСОБА_9 не було, оскільки останній постійно обіцяв повернути йому гроші. В грудні місяці 2019 року до нього звернувся його батько ОСОБА_7 та попросив, щоб він дізнався про одну адресу, а саме: АДРЕСА_3 . Знайшовши цю адресу, він зрозумів, що саме за цією адресою проживає людина, яка винна йому гроші. 19.12.2019 року, рано вранці, він разом з батьком та матір`ю поїхали за адресою проживання ОСОБА_9 . Поїхали на двох автомобілях, оскільки батьки збиралися їхати до лісу, а він хотів потім повернутися додому. Він знав для чого його батько їде до ОСОБА_9 , оскільки батько розповів йому про те, що у нього з ОСОБА_11 була розмова про те, що ОСОБА_9 не сплачує штрафи і їй, у зв`язку з цим, заблокували рахунки. Як повідомив йому батько, ОСОБА_11 повинна була зателефонувати ОСОБА_9 напередодні і повідомити, що вони приїдуть. Коли вони під`їхали на АДРЕСА_3 , хвіртка на подвір`я не була зачинена. Вони вирішили, що ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_9 про їхній приїзд. Автомобіль стояв с ключами в отворі запалювання. Він разом з матір`ю підійшов до дверей будинку, постукали, після чого вийшов ОСОБА_9 , сказавши «я все зрозумів, зараз одягнусь і вийду». Його батько одразу в дворі відкрив автомобіль і сів за кермо, при цьому, поки ОСОБА_9 одягався, сказав йому відкрити ворота. Він відкрив, а його батько в цей момент виїхав на автомобілі з двору. Це була його перша зустріч з ОСОБА_9 . ОСОБА_9 його впізнав, так як бачив його фото у «вайбері». Виїхавши за ворота, батько зупинився у полі зору, відкрив капот та почав оглядати автомобіль. За цей час ОСОБА_9 одягнувся і вони у трьох пішли до автомобіля. ОСОБА_9 погодився все сплатити. Після чого, він разом з батьками на своєму автомобілі, а ОСОБА_13 на автомобілі «ЗАЗ SENS», поїхали до банкомату. Вони зняли гроші і ОСОБА_9 віддав йому частину грошей та сказав, що вирішить питання зі штрафами. Також додав, що був переконаний, що ОСОБА_9 їх чекає, такі висновки він зробив, через те, що ключі були в автомобілі і автомобіль був відчинений. Просив виправдати його, оскільки наміру вчиняти злочин, він не мав.

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх вина у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 289 КК та ч.1 ст. 289 КК України, відповідно, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що вона 19.12.2019 року відвела дитину в школу, а, повернувшись додому, хвіртку в двір не замкнула. Цього ж дня о 10.30 почула гуркіт у дворі. Подивившись у камери відео - спостереження, вона побачила, що якийсь чоловік відкриває ворота, спочатку навіть не побачила, що за кермом їх з чоловіком автомобіля, який стояв у дворі, хтось сидить. А потім побачила, як з двору виїжджає належний їм автомобіль, марки «Део Сенс», білого кольору, який належить їй з чоловіком. Даним автомобілем переважно керує її чоловік, вона водійських прав не має. Зазначила, що її чоловік на цьому автомобілі їздить в офіс на роботу. Коли машина виїхала з двору, прибіг її чоловік та сказав викликати поліцію. Автомобіль вони ніколи не замикають, бо він постійно стоїть у дворі їх домоволодіння. Також додала, що вона має генеральну довіреність на зазначений автомобіль, однак, згідно технічного паспорту, власником дійсно є інша жінка. На момент коли сталась ця подія, на її думку, жінка яка є власником, прав на машину вже не мала, оскільки вони виплатили суму, обумовлену домовленістю, в повному обсязі. Через деякий час, автомобіль повернувся додому, за кермом був її чоловік, а на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_7 . В подальшому чоловік їй розповів, що автомобіль він знайшов в кінці вулиці, ключі від автомобіля були у ОСОБА_7 . Також пояснила, що зі слів чоловіка їй стало відомо, що ОСОБА_6 раніше працював у нього. Крім того, додала, що її сусідка повідомила їй, що бачила людей, які запитували про їх адресу. Переглядаючи з чоловіком відео з камер спостереження, вони бачили, що в двір зайшло три людини. ОСОБА_7 сів за кермо, а ОСОБА_6 відкрив ворота. Після того, як ОСОБА_7 виїхав на автомобілі з двору, ОСОБА_6 разом з жінкою вийшли з двору через хвіртку. Дозвіл брати автомобіль ані вона, ані її чоловік не давали, комплект ключів є і в неї, і в її чоловіка. Коли приїхала поліція вони надали можливість працівникам зробити копію відео з камер спостереження на з`ємний носій. Також додала, що з власницею автомобіля перед передачею довіреності був укладений письмовий договір. Про розпорядження власниці автомобіля щодо інших осіб їй нічого не відомо. На даному автомобілі в якості таксі ніхто не працював. Їй не відомо в яких стосунках перебуває її чоловік з ОСОБА_6 , а також невідомо і те, щоб власниця автомобіля скаржилася з приводу будь-яких штрафів. Наразі претензій до обвинувачених вона не має, автомобіль їм повернуто;

- показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що 19.12.219 року близько 10.00 години його розбудила дружина та сказала, що з двору виїжджає їх автомобіль. Також, паралельно йому подзвонила кума сусідка та повідомила, що по вулиці ходять люди та питають його адресу проживання. Він у білизні вибіг з будинку з метою відшукати свій автомобіль. Коли він вийшов з двору, то побачив ОСОБА_6 та його матір. ОСОБА_6 почав вимагати у нього 700,00 гривень, які він був йому винен, сказавши «ти повернеш мені гроші я тобі автомобіль». ОСОБА_6 та його матір пішли по вулиці, а він одягнувся і пішов за ними. В кінці вулиці стояв його автомобіль в якому нікого не було. Ключі від автомобіля йому віддав ОСОБА_7 . Переглядаючи відео з камер спостереження, він побачив ОСОБА_14 , а також, як з двору виїжджає його автомобіль. Щодо автомобіля повідомив наступне. З 2014 року він користується автомобілем, марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, який належить ОСОБА_11 . В кінці 2019 року він повністю виплатив кошти за автомобіль і ОСОБА_11 оформила довіреність. Про те, що ОСОБА_11 дозволила ОСОБА_7 скористатись цим автомобілем, йому стало відомо пізніше. Дозволу зайти на територію подвір`я, він не давав. Вказав, що на відео було зафіксовано, як три людини зайшли до сусідів, а потім до нього у двір. ОСОБА_7 сів за кермо, а ОСОБА_6 відкривав ворота, після чого вийшов разом з жінкою з двору. Також зазначив, що договір оренди з правом викупу він уклав на 3,5 роки. Строк закінчився в листопаді 2019 року, але гроші він виплатив раніше і при цьому була виписана довіреність на жінку. Автомобілем користувався з дозволу жінки, використовуючи його для роботи. Крім того, вказав, що він дійсно є партнером служби таксі «Убер», реєстрував водіїв та надавав інформаційні послуги, пасажирські перевезення він не здійснював. ОСОБА_6 просив зареєструвати його як водія таксі. Коли ОСОБА_6 влаштувався на роботу, умови праці йому були відомі. Виплата проходила 1 раз на тиждень, однак перша виплата була із затримкою. Він дійсно був йому винен гроші, але на момент події, йому гроші, ще не перерахували. Також додав, що коли він наздогнав ОСОБА_15 , вони обговорили ситуацію і він погодився віддати їм гроші. Після чого, ОСОБА_7 віддав ключі від автомобіля, і вони поїхали за грошима. Будь-яких претензій з приводу штрафів, ОСОБА_11 , йому не пред`являла, після оформлення довіреності, він взагалі не зустрічався з нею;

- показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що вона є сусідкою подружжя ОСОБА_12 і вони є кумами. 19.12.2019 року близько 09.00 години до неї у вікно постукали люди, які питали де проживають ОСОБА_12 , вона відповіла. Приблизно через 10 хвилин вона побачила, як з двору ОСОБА_12 виїжджає автомобіль, який належить ОСОБА_12 . Коли виїхала машина вона побачила, що за автомобілем йшла жінка в руках якої були пусті баклаги, разом з молодим чоловіком. Потім вона побачила, як за машиною побіг ОСОБА_9 . Коли вона прийшла до них додому, то автомобіль був уже у дворі, а ОСОБА_9 викликав поліцію. Зі слів ОСОБА_9 їй відомо, що у них викрали автомобіль та кинули в кінці вулиці. Також додала, що їй відомо про те, що ОСОБА_9 брав автомобіль у жінки з подальшим викупом, та в його користуванні він перебуває вже понад 2-3 роки;

- показами свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 купив у неї автомобіль у розстрочку, на умовах, що вона випише довіреність на його дружину, а після повної виплати суми в розмірі 100 000,00 гривень, автомобіль «ЗАЗ Сенс» білого кольору переходить у їх власність. Додала, що домовлявся з нею ОСОБА_9 , а довіреність вона виписала на ОСОБА_10 . Умови договору подружжя ОСОБА_12 виконали, претензій щодо виплати їй коштів за автомобіль, у неї немає. На момент, коли виникла ситуація з ОСОБА_15 , подружжя ОСОБА_12 за автомобіль повністю розрахувалися. Однак, на її адресу надходили адміністративні штрафи, як на власницю автомобіля, у зв`язку з чим у неї були певні претензії до ОСОБА_9 , однак вона не могла зв`язатися з ОСОБА_12 . Пояснила, що від автомобіля було два комплекту ключів, один у ОСОБА_9 , а другий у неї, до того моменту, коли вона віддала його ОСОБА_7 . Вона дійсно просила ОСОБА_7 , щоб він під`їхав до ОСОБА_9 та подивився на технічний стан автомобіля, оскільки планувала відкликати генеральну довіреність, у разі, якщо ОСОБА_9 не сплатить їй кошти за адміністративні штрафи. Також додала, що віддала ОСОБА_7 ключі, однак не підозрювала, що він може проїхатись на вказаному автомобілі;

- показами свідка ОСОБА_8 про те, що її чоловік ОСОБА_17 займається ремонтом автомобілів. Її чоловік і ОСОБА_11 давні знайомі. Остання поскаржилася йому на проблеми, які у неї виникли, попросила її чоловіка перевірити технічний стан автомобіля, який перебував у користування ОСОБА_9 . Чоловік пообіцяв вирішити проблеми ОСОБА_11 . Крім того, їй було відомо, що з ОСОБА_9 є якісь питання і у її сина, але подробиці їй не відомі. 19.12.2019 року вона разом зі своїм чоловіком та сином приїхали до двору ОСОБА_12 , перед цим зайшли до сусідів з метою з`ясувати, де проживають ОСОБА_12 . Хвіртка на подвір`я була відкрита, тому вона першою зайшла на подвір`я та постукала до будинку. З будинку вийшов ОСОБА_9 , а в цей час її чоловік сів за кермо автомобіля та почав прогрівав двигун, після чого виїхав з двору та проїхав 100 метрів. А вона разом з сином та ОСОБА_9 пішли в сторону, куди поїхав її чоловік.

Крім показань потерпілої та свідків, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкрімінованих їм кримінальних правопорушень доведена письмовими доказами, дослідженим в судовому засіданні, а саме:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002214 від 20.12.2019 року, згідно з яким 19.12.2019 року приблизно о 09.30 годині невідомі особи проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки незаконно заволоділи транспортним засобом, марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 НОМЕР_3 (а.п. 151);

Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 і визнання зазначеного доказу неналежним, виходячи з наступного.

Порядок ведення ЄРДР регулюється Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверджений Наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року.

Згідно з п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, до ЄРДР вносяться відомості, зокрема, про: попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Термін «попередня» означає можливість зміни такої кваліфікації в перебігу досудового та судового провадження (ст. ст. 279 та 341 КПК України, відповідно). Дійсно, згідно Витягу з ЄРДР, наданого прокурором, відомості внесені за ч. 2 ст. 289 КК України (а.п. 151), однак в матеріалах кримінального провадження наявна Постанова про перекваліфікацію кримінального провадження з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 289 КК України (а.п.204). А тому, процесуальних порушень в даному випадку, суд не вбачає, а неналежне ведення ЄРДР не може спростувати або підтверджувати належність та допустимість всього об`єму доказів у кримінальному провадженні (Постанова ККС ВС від 11.04.2019 року № 642/5974/13-к).

У якості належного та допустимого доказу винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкрімінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289 КК України та 5 ст. 27 ч. 1 ст. 289 КК України, відповідно, судом також приймається:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_9 просить притягнути до відповідальності невідомих осіб та малознайомого ОСОБА_18 , які 19.12.2019 року приблизно о 9.30 годин заволоділи його автомобілем, марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 (т. 1 а.п.152).

Оцінюючи вищевказаний доказ, суд приходить до наступного.

Суд приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_4 на той факт, що в протоколі про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.12.2019 року об 11.20 заявник ОСОБА_9 стверджує, що автомобіль належить йому, що, на думку захисника, насправді не відповідає дійсності, оскільки він на праві власності належить ОСОБА_11 .

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 60 КПК України, заявником є фізична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Як встановлено в судовому засіданні, станом на 19.12.2019 року власником автомобіля ОСОБА_11 була видана довіреність від 01.11.2019 року на ім`я ОСОБА_10 , яка з цього моменту стала законним користувачем зазначеного автомобіля. А, відтак, ОСОБА_9 , як чоловік ОСОБА_10 , 19.12.2019 року на законних підставах отримав статус заявника у даному кримінальному провадженні.

Крім того, на момент коли сталась подія, яка є предметом даного судового розгляду, кошти за автомобіль були в повному обсязі виплачені ОСОБА_11 . Остання зазначений факт підтвердила в судовому засіданні. В свою чергу, ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що на її думку, з моменту видачі довіренності ОСОБА_11 прав на машину вже не мала, оскільки вони виплатили їй суму, обумовлену домовленістю, в повному обсязі. Таким чином, не зважаючи на той факт, що право власності не було переоформлено в установленому законом порядку, подружжя ОСОБА_12 вважали вказаний автомобіль своєю власністю, маючи відповідні правомірні очікування щодо володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, а тому цілком обґрунтовано могли вважатись потерпілими (заявниками).

Вина обвинувачених також підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 19.12.2019 року з фототаблицею до нього, об`єктом якого є автомобіль марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, який знаходився за двором на вулиці Портова, 29, м. Новомосковська Дніпропетровської області (т. 1 а.п. 153-155).

Оцінюючи зазначений доказ з точки зору допустимості, суд приходить до наступного.

У ч. 1 ст. 233 КПК, яка визначає порядок проникнення до житла та іншого володіння особи, передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті. У винятковому випадку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Щодо відсутності письмово дозволу ОСОБА_11 на огляд автомобіля, який на момент огляду належав їй на праві приватної власності, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Як зазначалося вище, 01.11.2019 року власником автомобіля ОСОБА_11 була видана довіреність від на ім`я ОСОБА_10 , яка з цього моменту стала законним користувачем зазначеного автомобіля. Зазначеною довіреністю ОСОБА_11 уповноважила ОСОБА_10 на експлуатацію, розпорядження та відчуження зазначеного автомобіля.

Щодо посилання захисника на той факт, що в результаті огляду місця події, вилучалися змиви з керма, тобто мало місце проникнення в автомобіль, а відтак така слідча дія потребує дозволу слідчого судді, то суд вважає такі посилання сторони захисту слушними.

Як встановлено в судовому засіданні, Ухвала слідчого судді в матеріалах провадження, долучених прокурором, відсутня. Заява ж про надання дозволу на огляд, написана не власником автомобіля ОСОБА_11 , і не законним користувачем ОСОБА_10 , а чоловіком ОСОБА_10 ОСОБА_9 .

Таким чином, судом приймається до уваги позиція захисника ОСОБА_4 з приводу порушення процесуальної процедури проведення вищевказаної слідчої дії.

Однак, як неодноразово наголошував Верховний суд, надаючи оцінку допустимості чи недопустимості доказів, суд має виходити не з формальних підстав для визнання таких доказів недопустимими, а оцінювати інформацію, отриману в ході певної слідчої дії в сукупності з іншими обставинами, встановленими в ході судового розгляду.

Так, дійсно в ході огляду місця події - території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , належного на праві власності ОСОБА_10 , було оглянуто і автомобіль, який перебував за територією вказаного домоволодіння. При цьому, в ході огляду було вилучено змиви з салону автомобіля. Дійсно, в матеріалах справи відсутній дозвіл слідчого судді на таку дію.

Однак, відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Тобто, інститут визнання доказів недопустимими, передбачає захист прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

В даному випадку, права обвинувачених порушені не були, оскільки вони не мають жодного відношення до автомобілю, який оглядався, для них він має статус «чужого майна». А власник і користувач жодних претензій з цього приводу не мали ані під час досудового розслідування, ані в ході судового розгляду.

Крім того, як зазначалося вище, ОСОБА_12 на законних підставах користувались зазначеним автомобілем, поліцію було викликано за їх ініціативою і з приводу викрадення автомобіля, саме огляд якого і було здійснено слідчим.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання вищевказаного протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

Водночас, судом досліджені:

- висновок експерта № 183 від 15.01.2020 року, відповідно до якого на змиві з поверхні колеса руля (об`єкт №5), що був наданий на дослідження, встановлена наявність поту. На змивах, в об`єктах №№1-4;6-7 наявність поту не встановлено. В об`єктах №№1-7 клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені. Статева належність поту не встановлена, через відсутність епітеліальних клітин з ядрами. При серологічному дослідженні поту виявлені антигени В і Н ізосерологічної системи АВ0. Враховуючи отримані результати досліджень, не виключається можливість походження слідів поту в об`єкті №5, від особи (осіб) з групою крові В та вмістом супутнього антигену Н ізосерологічної системи АВ0. Або можливе походження поту в даному об`єкті за рахунок змішування його від декількох осіб з різним сполученням виявлених антигенів В і Н вказаної системи (т. 1 а.п.191-194);

- речові докази, а саме, змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на внутрішній стороні водійських дверей; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на зовнішній стороні водійських дверей; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні важелю перемикання передач; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки бардачка; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні колеса руля; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на внутрішній стороні водійських дверей; контроль марки змиву; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на внутрішній стороні водійських дверей; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на зовнішній стороні водійських дверей (т. 1 а.п.195);

- речові докази, а саме дактилоплівки на яких були вилученні індивієктиви з місця події, виявлені одиничні текстильні волокна з ознаками бавовни. Природа, колір, кількість текстильних волокон вказані в таблиці додатка до висновку експерта. Виявлені одиничні текстильні волокна, які не придатні для ідентифікації на рівні родової (групової) належності, у разі надання зразків для порівняння. Виявленні одиничні волокна бавовни білого кольору не придатні для подальшого порівняльного дослідження з причин відсутності індивідуалізуючих ознак, спричинених масовим промисловим виробництвом, та їх широкого розповсюдження. Одиничні текстильні волокна інформації про вибір в собі не несуть (а.п.197).

Дослідивши зазначені докази, суд приходить до переконання, що вони є неналежними, оскільки, ними, як не доводиться, так і не спростовується існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Тобто, змиви з керма та дактилоскопічні сліди, вилучені в ході огляду автомобіля, законність якого оспорює сторона захисту, а також висновок експертизи за наслідками дослідження цих слідів, визнаються судом неналежними доказами.

Вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також підтверджується:

- речовим доказом, а саме транспортним засобом марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1 а.п. 156);

- протоколом огляду від 13.01.2020 року з фототаблицею до нього, об`єктом якого є DVD-диск на якому наявний відеозапис з камер відео спостереження від 19.12.2019 року, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , де зафіксовано факт угону автомобіля, марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1 а.п.158-166);

Щодо вилучення ДВД диску та подальшого його огляду, то суд приходить до переконання, що процесуальних порушень під час цієї слідчої дії допущено не було, а відтак визнавати протокол огляду місця події та протокол огляду DVD-диск на якому наявний відеозапис з камер відео спостереження від 19.12.2019 року,недопустимими доказами, суд підстав не знаходить.

- речовим доказом, а саме диском з відеозаписом з камер відео спостереження від 19 грудня 2019 року, яка розташована поблизу території домоволодіння АДРЕСА_3 (т.1 а.п.167-168);

- висновком експерта № 19/104-10/2/49 від 14.02.2020 року, відповідно до якого середня ринкова вартість колісного транспортного засобу марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 19.12.2019 року, складає: 91076,90 грн. (дев`яносто одна тисяча сімдесят шість гривень 90 коп.) (т. 1 а.п.201-202).

- копією довіреності від 01.11.2019 року від ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_10 (т. 1 а.п.179);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 14.01.2020 року за участю свідка ОСОБА_16 , яка впізнала хлопця під № 3, на якому зображений ОСОБА_6 , жінку під номером № 2, на якому зображена ОСОБА_8 , чоловіка під № 1 на якому зображений ОСОБА_7 , які 19.12.2019 року вранці зайшли до неї в двір та шукали її сусіда ОСОБА_9 (т. 1 а.п.169-177);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 15.01.2020 року за участю свідка ОСОБА_9 , який впізнав хлопця під № 4, на якому зображений ОСОБА_6 , жінку під номером № 2, на якому зображена ОСОБА_8 , чоловіка під № 4 на якому зображений ОСОБА_7 , які 19.12.2019 року вранці зайшли до нього в двір та незаконно заволоділи автомобілем його дружини (т. 1 а.п.181-188);

В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_10 , на ім`я т.в.о. начальника Новомосковського ВП ОСОБА_19 , якою остання просить припинити провадження у кримінальній справі № 50002214 та зазначає, що ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_21 відшкодували їй шкоду та претензій до них вона не має (т. 1 а.с. 234, 236); ОСОБА_22 , на ім`я начальника СВ Новомосковського ВП ОСОБА_23 , якою останній просить припинити провадження у кримінальній справі № 50002214 та зазначає, що претензій до ОСОБА_15 він не має, шкода відшкодована в повному обсязі (т. 1 а.с. 235).

Посилаючись на наявність цих заяв, а також на порушення процедури визнання особи потерпілою, захисник ОСОБА_4 поросила визнати заяву про залучення ОСОБА_9 до провадження як потерпілого неналежним доказом.

Оцінюючи зазначену позицію сторони захисту, суд приходить до наступного.

Щодо заяви про залучення у якості потерпілого, то як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування, потерпілою визнана ОСОБА_10 (т. 1 а.п.11).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані отримані у передбаченому порядку, на підставі яких, зокрема, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, заява про залучення у якості потерпілого не є доказом в розумінні ст. 84 КПК, а відтак, не може визнаватися неналежним доказом.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є подружжям. Зазначена обставина підтверджена їх показаннями в судовому засіданні та не заперечувалась сторонами.

Також судом встановлено, що станом на 19.12.2019 року власником автомобіля ОСОБА_11 була видана довіреність від 01.11.2019 року на ім`я ОСОБА_10 , яка з цього моменту стала законним користувачем зазначеного автомобіля. А, відтак, ОСОБА_9 , як чоловік ОСОБА_10 , 19.12.2019 року на законних підставах отримав статус заявника у даному кримінальному провадженні, а ОСОБА_10 статус потерпілої особи.

Наявність заяв подружжя ОСОБА_12 про відсутність матеріальних претензій до сім`ї ОСОБА_15 не може бути підставою для виправдання обвинувачених, а може бути врахована судом при призначенні покарання.

Оцінюючи позицію сторони захисту щодо невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в частині того, що їх дії були правомірними і не суперечили вимогам діючого законодавства, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 19.12.2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зайшли на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке на праві власності належить ОСОБА_10 , де на цей час перебував транспортний засіб «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску. Після цього ОСОБА_7 сів за кермо зазначеного автомобіля, водійські дверцята якого не були замкнені на замок, завів двигун за допомогою ключа, який був в отворі запалення та, попросивши свого сина ОСОБА_6 відчинити йому ворота, виїхав на вказаному автомобілі з подвір`я ОСОБА_12 та проїхав на ньому певну відстань.

Зазначені обставини встановлені в ході судового розгляду і обвинуваченими не оспорювались в судовому засіданні.

Позиція невизнання ними своєї провини ґрунтувалась на тому, що такі дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважали законними, оскільки мали усний дозвіл на перевірку технічного стану автомобіля «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску від власника ОСОБА_11 .

Водночас, суд вважає таку позицію обвинувачених помилковою, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 244 Цивільного Кодексу України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Статтею 237 Цивільного Кодексу України встановлено, що представництво це правовідношення, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право, зокрема, вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє або виконати інші дії від імені довірителя.

Як встановлено в судовому засіданні, станом на день вчинення кримінального правопорушення - 19.12.2019 року, власником автомобіля ОСОБА_11 була видана довіреність від 01.11.2019 року на ім`я ОСОБА_10 (т.1 а.с. 179), яка з цього моменту стала законним користувачем зазначеного автомобіля.

Тобто, на момент вчинення кримінального правопорушення 19.12.2019 року, ОСОБА_11 мала статус власника майна, але передала, зокрема, право розпорядження ним ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 , в свою чергу, мала статус законного користувача вказаним автомобілем та відповідно до довіреності мала право на володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем.

Крім того, судом встановлено, що на момент, коли сталась подія, яка є предметом даного судового розгляду, автомобіль «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року перебував у користуванні ОСОБА_12 5 (п`ять) років (з 2014 року), кошти за автомобіль були в повному обсязі виплачені ОСОБА_11 в листопаді 2019 року.

Як показала в судовому засіданні ОСОБА_10 , на її думку, з 01.11.2019 року, ОСОБА_11 , прав на машину вже не мала, оскільки вони виплатили вартість автомобіля, обумовлену домовленістю, в повному обсязі.

Факт виплати коштів за автомобіль у повному обсязі ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила, зазначивши, що ОСОБА_12 з нею розрахувалися у повному обсязі.

Таким чином, не зважаючи на той факт, що право власності не було переоформлено в установленому законом порядку, подружжя ОСОБА_12 вважали вказаний автомобіль своєю власністю, маючи відповідні правомірні очікування щодо володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном.

Водночас, враховуючи позицію ОСОБА_11 , її правомірні очікування, зокрема, щодо розпорядження вказаним автомобілем, були втрачені після того, як в листопаді 2019 року подружжя ОСОБА_12 розрахувалося з нею в повному обсязі.

Таким чином, оформлюючи довіреність на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_11 делегувала певні права власника, зокрема, щодо розпорядження майном (в даному випадку автомобілем) ОСОБА_10 і не вважала автомобіль своєю власністю.

Крім того, як встановлено судом, маючи певні претензії до ОСОБА_9 з приводу несплачених штрафів, ОСОБА_11 не просила ОСОБА_7 вилучити автомобіль у Шульміних, і не надавала дозвіл на керування вказаним автомобілем. В судовому засіданні, надаючи оцінку діям ОСОБА_7 , остання зазначила, що вона «…навіть не підозрювала, що він може проїхатись на вказаному автомобілі».

Ії прохання полягало у перевірці технічного стану автомобіля.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що для ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зазначений автомобіль в будь-якому випадку мав статус «чужого майна».

Таким чином, сісти за кермо чужого автомобіля та рушити з місця було свідомим рішенням виключно ОСОБА_7 і таке його рішення виходило за межі дозволу, наданого власникам ОСОБА_11 .

Зокрема, як зазначили ОСОБА_7 та ОСОБА_6 документи на право власності у ОСОБА_11 вони не перевіряли. Тобто, фактично повірили ОСОБА_11 на слово. Так само, ОСОБА_7 не переконався у тому, що ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_12 про те, що до них мають приїхати сторонні люди з метою перевірки технічного стану автомобіля.

За таких обставин, суд критично оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо правомірності його дій і вважає, що дії ОСОБА_7 містять усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_6 зазначав про те, що співучасть в даному випадку відсутня, оскільки між обвинуваченими була відсутня домовленість про вчинення кримінального правопорушення.

Дійсно, наявності попередньої домовленості між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо заволодіння автомобілем, судом не встановлено.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приїхали до ОСОБА_12 з метою перевірки технічного стану автомобіля, належного на праві власності ОСОБА_11 .

ОСОБА_6 цей факт в судовому засіданні не заперечував, зазначивши, що його батько ОСОБА_7 йому попередньо розказав про претензії, які виникли у ОСОБА_11 щодо несплачених штрафів ОСОБА_9 .

В свою чергу, ОСОБА_9 показав , що коли він вийшов з будинку, то побачив ОСОБА_6 та його матір. ОСОБА_6 в цей час почав вимагати у нього 700,00 гривень, які він був йому винен, сказавши «ти повернеш мені гроші я тобі автомобіль». Зазначену обставину не заперечував і сам ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_9 майже одразу після розмови з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 поїхав з останнім знімати гроші з банкомату для повернення ОСОБА_6 . Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 приїхав до ОСОБА_9 , зокрема, вирішити, зокрема, свої власні питання, а саме боргові зобов`язання, які існували між ним та ОСОБА_12 .

ОСОБА_6 , відкриваючи ворота на прохання батька, не міг не розуміти, що дії останнього явно виходять за межі дій, які можна визначити, як «перевірка технічного стану». Крім того, ОСОБА_6 не міг не усвідомлювати, що автомобіль, як для нього так і для його батька є «чужим майном», а їх дії вчиняються без дозволу ОСОБА_12 .

Вислів ОСОБА_6 про те, що «ти повернеш мені гроші, я тобі автомобіль», також свідчать про те, що ОСОБА_6 розумів та усвідомлював, що фактично відбувається заволодіння чужим автомобілем, при цьому він навіть висловив умови повернення цього майна.

За таких обставин, оцінивши обставини справи, суд вважає, що в даному випадку наявна співучасть без попередньої домовленості, коли діяльність одного співучасника приєднується до діяльності виконавця, а дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 289 КК України.

Таким чином, судом не встановлено суттєвих порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, які б могли перешкодити ухваленню вироку, а тому, за відсутності розумних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд вважає доведеною вину в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 289 КК України; вина обвинуваченого ОСОБА_6 у співучасті у незаконному заволодінні транспортним засобом, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 289 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченим суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особи обвинувачених, сукупність усіх обставин у справі.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Разом з тим, суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин який не тяжким.

Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, а також суд враховує думку потерпілої, яка в своїй заяві не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання без ізоляції його від суспільства, а саме у виді обмеження волі на певний строк, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Щодо ОСОБА_7 , то суд, визнавши його винуватим, вважає за необхідне закрити провадження відносно нього у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, які складають 628,04 грн. (висновок експерта за результатами проведення судово-автотоварознавчої експертизи № 19/104-10/2/49 від 14.02.2020 року).

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи обвинувачених, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 289 КК Українита призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 289 КК України.

Закрити кримінальне провадження № 0002214 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаного винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 289 КК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Речові докази:

- транспортний засіб марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити за належністю потерпілій ОСОБА_10 ;

- диск з відеозаписом з камери відео спостереження від 19 грудня 2019 року, яка розташована поблизу території домоволодіння АДРЕСА_3 залишити в матеріалах кримінального провадження;

- змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на внутрішній стороні водійських дверей; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на зовнішній стороні водійських дверей; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні важелю перемикання передач; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки бардачка; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні колеса руля; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на внутрішній стороні водійських дверей; контроль марки змиву; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на внутрішній стороні водійських дверей; змив дистильованою водою на стерильний тампон з поверхні ручки на зовнішній стороні водійських дверей, які згідно квитанції № 2203 зберігаються в камері зберігання речових доказів в Новомосковському відділі поліції Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області знищити;

- дві дактилоплівки на яких вилученні індивієктиви з місця події, виявлені одиничні текстильні волокна з ознаками бавовни. Виявлені одиничні текстильні волокна, які не придатні для ідентифікації на рівні родової (групової) належності, у разі надання зразків для порівняння. Виявленні одиничні волокна бавовни білого кольору не придатні для подальшого порівняльного дослідження з причин відсутності індивідуалізуючих ознак, спричинених масовим промисловим виробництвом, та їх широкого розповсюдження. Одиничні текстильні волокна інформації про вибір в собі не несуть, які згідно квитанції № 2153 зберігаються в камері зберігання речових доказів в Новомосковському відділі поліції Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області знищити.

Стягнути ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 314 гривень 02 копійки.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1