Пр. 1-кп/336/620/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , механіка-водія третього механізованого відділення другого механізованого взводу військової частини НОМЕР_1 ,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 скоїв кримінально каране діяння проти встановленого порядку несення військової службі за таких обставин.

Обвинувачений, який на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 198-РС від 01.12.2022 року призначений на посаду механіка-водія третього механізованого відділення другого механізованого взводу військової частини НОМЕР_1 і зарахований до списків військової частини на підставі наказу № 296 від 07.12.2022 року, а згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 72 від 13.03.2023 року переведений на посаду водія третього стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти означеної військової частини, в умовах воєнного стану, що введений Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 з 24 лютого 2022 року та неодноразово продовжувався і діє в Україні на момент ухвалення цього вироку, всупереч вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», статті 65 Конституції України, відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, після закінчення стаціонарного лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 80, яке (лікування) проходив з 3 по 18 травня 2023 року, до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не з`явився у відсутність поважних причин, про своє місцезнаходження органам військового управління не повідомив.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні таємного викрадення чужого майна за вказаних в обвинуваченні обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караних діянь.

Пояснив, що на час лікування в стаціонарі медичного закладу після отриманого під час проходження військової служби опіку перебував в полоні залежності від алкоголю, яка істотно знижувала ступінь його відповідальності, рівень правосвідомості та почуття обов`язку, тому вирішив відвідати свою матір, що проживає в селі Гаврилівці Синельніківського району Дніпропетровської області, де залишився, продовжив вживати спиртне, розпоряджатися вільним часом на власний розсуд, доки не був затриманий в листопаді 2023 року.

Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого та щиро жалкує про скоєні дії.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого

-за ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення до місця служби з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених міркувань при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий в розумінні статті 12 КК України злочин проти встановленого порядку несення військової служби, тобто військове кримінальне правопорушення.

Означені обставини в силу вимог Закону України про кримінальну відповідальність, які діють в період воєнного стану, виключають можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням або застосування положень закону про призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті обвинувачення, або більш м`якого, ніж передбачено законом.

Разом з тим у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, а органу досудового розслідування у розкритті злочину.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та не вбачає обставин, які обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, задовільні відомості про особу винуватого, який брав участь в бойових діях з захисту держави, під час яких отримав поранення, дають суду підстави призначити мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією частини статті обвинувачення, що на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, яке має на меті не лише кару, а й виправлення винної особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речових доказів та процесуальних витрат немає.

Підстав для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 4 ст. 408 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Початок відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання обвинуваченого, а саме: з 15 години 20 хвилин 14 листопада 2023 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою не змінювати.

На вирок може бути подано апеляцію до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же час з моменту отримання ним копії вироку.

Учасникам справи, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення вироку, його копія буде направлена не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1