ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0001709, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, інваліда 2 гр., одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Рітем-Сіті», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 25 вересня 2023 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.09.2020, у складі напівпричепу марки «Carnehl» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 15.09.2020, грубо, порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, згідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди», та п. 13.1 Правил дорожнього руху, згідно до якого «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу», рухався в крайній правій смузі руху зі швидкістю близько 80 км./год., по автодорозі М-3 «Стрий - Умань - Дніпро - Ізварино » у Павлоградському районі, Дніпропетровській області, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, з боку міста Дніпро у напрямку міста Павлоград. У вказаний час, попереду, у попутному напрямку, відносно зазначеного вище транспортного засобу, рухався автомобіль марки «ВАЗ 21093» реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 14.05.2015 під керуванням водія ОСОБА_13 , який на задньому пасажирському сидінні за водієм, перевозив пасажира ОСОБА_10 . Під час руху водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров?я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, в умовах необмеженої видимості, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, з якою він мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем, які б забезпечували безпеку всіх учасників дорожнього руху. При здійсненні у зазначених умовах подальшого руху, на 1024 км. автодороги М-30 «Стрий - Умань - Дніпро - Ізварино» у Павлоградському районі, Дніпропетровській області, 25 вересня 2023 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_7 несвоєчасно виявив на смузі свого руху інший транспортний засіб, та без застосування гальмування допустив зіткнення передньою частиною керованого ним транспортного засобу, з задньою частиною автомобіля марки «ВАЗ 21093» реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_13 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «ВАЗ 21093» ОСОБА_10 було заподіяно тяжке тілесне ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 12.3 та п. 13.1 Правил дорожнього руху в яких вказано: п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди; п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинно-наслідковому зв?язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого пасажиру ОСОБА_10 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку; закритої травми грудної клітини; закриті переломи І ребра справа, I-IV ребер зліва; закритого крайового перелому крижу справа без зміщення; закритої травми живота; розриву тощої кишки з розлитим серозно-фібринозним перитонітом; забій 5 сегменту печінки І ст. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року виправлено описку у резолютивній частині вказаного вище вироку, а саме: замість вказаного формулювання:

«Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.», правильним вважати формулювання «Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати в частині призначення додаткового покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до у вигляді двох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, та відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік. В іншій частині просить вироку суду залишити без змін.

В обґрунтовування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, при призначенні додаткового покарання, не врахував необережну форму вини обвинуваченого, яка свідчить про те, що в будь-якому випадку, вчиняючи даний тяжкий злочин, не бажав настання тяжких наслідків. Також не було враховано особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, те, що він раніше не судимий, має статус інваліда ІІ групи, офіційно працює водієм та цей вид діяльності є джерелом його доходу та дає можливість утримувати сім`ю, зокрема вагітну дружину.

Також вказує, що суд не врахував позицію потерпілого, який не має претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого, а також позицію прокурора, який просив не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання.

- прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та звільнення від нього з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Звільнити ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції звільнив останнього з випробуванням не лише від основного, але і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що призвело до неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що є підставною для скасування вироку в цій частині.

Заслухавши учасників кримінального провадження, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти апеляції прокурора, позицію прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, а також просив скасувати ухвалу суду про виправлення описки та заперечував проти апеляції захисника, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки захисник та прокурор не заперечують доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не оскаржують фактичні обставини злочину, місце, час, спосіб його вчинення та інші обставини, встановлені місцевим судом і викладених у цьому вироку, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, іншими учасниками кримінального провадження апеляційні скарги не подавались, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про можливість не застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є злочином, скоєним з необережності, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, є інвалідом ІІ групи, одружений, має визначене місце проживання та реєстрації, його ставлення до скоєного, щире каяття та відшкодування шкоди потерпілому, та дійшов висновку про можливість досягти мети покарання без його реального відбування із застосуванням до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 погоджується й колегія суддів, оскільки саме таке покарання є достатнім та необхідним для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Разом з цим, суд першої інстанції, при призначенні у вироку покарання, застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України та звільнив останнього з випробуванням не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, що призвело до неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування такого судового рішення в цій частині вироку.

Виправлення даного порушення ухвалою суду від 30 листопада 2023 року про виправлення описки в резолютивній частині вироку, не може бути прийнято до уваги, оскільки це призвело до зміни суті судового рішення, в даному випадку призначеного покарання за вироком, чого в розумінні ст. 379 КПК України, не передбачено.

Так, відповідно до приписів ст. 77 КК України та роз`яснень, які містяться в абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року, "Про практику призначення судами кримінального покарання", при звільненні особи з випробуванням від відбування основного покарання суд може призначити додаткові покарання, зокрема у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

При цьому, оскільки тяжкість та численність отриманих потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, тривалість його лікування, кількість перенесених ним операції та невизначеність з наслідками отриманих тілесних ушкоджень внаслідок порушення Правил дорожнього руху, які допустив обвинувачений ОСОБА_7 , привалюють над загрозою втрати ним роботи водієм в ТОВ «Рітем-Сіті», як на тому зауважує захисник, призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є справедливим і доцільним, яке відповідає особі винного, тяжкості і обставинам кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Скасовуючи вирок суду в частині призначення покарання, не підлягає окремому скасуванню ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року про виправлення описку у резолютивній частині вказаного вище вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки в такому випадку її скасування обумовлюється скасуванням самого вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині свій вирок.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0001709, щодо ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4