Дата документу 05.02.2024 Справа № 333/883/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/883/18 Головуючий в 1-й інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/425/24 Доповідач в 2-й інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.27, ч.3 ст. 3 ст.199,
ч.2 ст.15 ст.199 КК України .
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_13 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Запоріжжя, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

1) 05.02.1991 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року), з урахуванням вимог ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.1990 року і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився з виправної колонії 07.07.1992 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 2 місяці 26 днів;

2) 23.10.1995 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 140 КК України (редакції 1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився з виправної колонії 15.11.2000 року по відбуттю покарання;

3) 10.06.2002 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 355, ч. 2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 01.10.2005 року відбуттю покарання;

4) 31.01.2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився з виправної колонії 15.06.2009 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 1 день;

5) 28.09.2010 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 199 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2007 року і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавленні волі. Звільнився з виправної колонії 02.08.2013 року по відбуттю покарання;

6) 22.05.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

7) 27.08.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2014 року і остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився з виправної колонії 30.03.2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 15 днів,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.199 КК України (по епізоду, де є потерпілою ОСОБА_15 ) - виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні вказаного кримінального правопорушення;

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України і призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2014 року і остаточно призначено покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 19.11.2018 року по 15.02.2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який офіційно не працевлаштований, перебуває у цивільному шлюбі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1) 11.08.1998 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.1999 року скасовано відстрочку виконання вироку і направлено для відбуття покарання;

2) 17.09.1999 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 143, ч. 1 ст. 222 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі. Звільнився з виправної колонії 07.08.2001 року відповідно до вимог ЗУ «Про амністію»;

3) 11.09.2002 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився з виправної колонії 09.04.2004 року по відбуттю покарання;

4) 14.06.2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 199 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з виправної колонії 02.01.2009 року по відбуттю покарання;

5) 02.07.2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 304, ч. 2 ст. 199 КК України до 6 років позбавлення волі. 30.09.2013 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області змінено вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2013 року, перекваліфіковано з ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 304 КК України на ч. 1 ст. 304 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Звільнений з виправної колонії 29.05.2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 9 місяців 2 дні,

за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 199 КК України (по епізодах, де є потерпілими є ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та свідком ОСОБА_19 ) - виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень;

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.11.2018 року по 15.02.2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, є волонтером ЗОГО «ПОРА», одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

1) 30.09.1997 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців;

2) 19.05.1999 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.1997 року і остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений з виправної колонії 22.06.2001 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 4 місяці 1 день;

3) 12.11.2002 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.1999 року і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі;

4) 01.11.2005 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ст. 391 КК України до 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2002 року і остаточно призначено покарання у вигляді 8 місяців позбавлення волі. Звільнений з виправної колонії 27.12.2005 року по відбуттю покарання;

5) 03.03.2008 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

6) 31.03.2014 року Ладижинським районним судом Вінницької області за ст. 391 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2008 року і остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений з виправної колонії 08.02.2016 року;

7) 03.07.2023 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 128 КК України до 1 року обмеження волі (строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання),

визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.309 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;

- за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.199 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України звільнено від відбування покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 03.07.2023 року більш суворим, призначеним цим вироком остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.12.2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянку України, яка народилася у с. Володимирівське Запорізького району Запорізької області, має середню спеціальну освіту, працює перукарем у ТОВ «Лайк», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судиму 25.09.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік,

за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 199; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 199 КК України виправдано у зв`язку з не доведеністю в її діяннях складів вказаних кримінальних правопорушень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1521 грн. 56 коп. за залучення експертів на проведення судових хімічної та товарознавчої експертиз.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 37784 грн. 68 коп. за залучення експертів на проведення судово-технічних експертиз документів, судових молекулярно-генетичних та хімічних експертиз.

У задоволенні цивільних позовів ОСОБА_17 , ОСОБА_15 про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 200 грн. та 500 грн., відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_16 про стягнення майнової шкоди в сумі 6200 грн. задоволено та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_16 6200 грн. майнової шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_18 про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 500 грн., задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 користь ОСОБА_18 500 грн. 00 коп. майнової шкоди.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2018 р.

В порядку вимог ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів в кримінальному провадженні, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимими, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.199 КК України, а ОСОБА_10 , будучи особою раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а також умисних корисливих злочинів, судимість у встановленому законом порядку за які не знята та не погашена, на шлях виправлення не стали та знову скоїли аналогічні кримінальні правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 , не пізніше липня 2017 року, перебуваючи без постійного джерела доходу, для свого незаконного збагачення, маючи умисел на виготовлення та зберігання з метою збуту та збут підробленої національної валюти України у виді банкнот Національного банку України, прийняв рішення про організацію її за допомогою технічних засобів у виді комп`ютерної та розмножувально-копіювальної техніки з повно-кольоровим відтворенням зображень, не за технологією підприємства, що здійснює випуск національної валюти України.

Для цього, ОСОБА_8 орендував у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_7 , яка на той час належала матері ОСОБА_7 - ОСОБА_20 .

Після чого, за вказаним місцем тимчасового мешкання у невстановлений під час судового розгляду час, але не пізніше 13.07.2017 року та 29.09.2017 року ОСОБА_8 , діючи повторно, виготовив підроблені банкноти Національного банку України, різного номіналу, в тому числі банкноти: номіналом 500 грн., зразка 2011 року із серійним номером И07702000/И077260; номіналом 500 грн., зразка 2015 року із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992; номіналом 500 грн., зразка 2015 року із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕХЕ99922; номіналом 500 грн., зразка 2015 року із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕЕ9997207; номіналом 500 грн., зразка 2011 року із серійним номером ВЛ №4220118; номіналом 500 грн., зразка 2011 року із серійним номером ФЖ 4100095/ФЖ410095; номіналом 500 грн., зразка 2011 року із серійним номером НВ № 6801361; номіналом 500 грн., зразка 2006 року із серійним номером БН7950079; номіналом 200 грн., зразка 2014 року із серійним номером МАА006А0М/МАА000А0М; номіналом 200 грн., зразка 2014 року випуску із серійним номером ЖН №8001480; номіналом 200 грн., зразка 2014 року із серійним номером ЗЯ 6018935; номіналом 200 грн., зразка 2014 року із серійним номером ЯМ3278061; номіналом 200 грн. зразка 2014 року із серійним номером ХЮ5795310; номіналом 200 грн., зразка 2014 року із серійним номером ГЖ5419002.

Після виготовлення вказаних підроблених банкнот ОСОБА_8 зберігав їх з метою подальшого збуту за місцем тимчасового мешкання за вище вказаною адресою, а також за адресою проживання своєї дружини, а саме: у квартирі АДРЕСА_8 .

У липні 2017 року, точної дати та часу під час судового розгляду встановлено не було, ОСОБА_8 за місцем мешкання його дружини, а саме: у квартирі АДРЕСА_8 , за невстановленою під час судового розгляду метою, залишив на столі в одній із кімнат підроблену національну валюту України у виді банкнот Національного банку України у загальній сумі не менше 7 000 грн., серед яких були банкноти: номіналом 500 грн., зразка 2011 року із серійним номером И077260/И0702000 у кількості 3 шт.; номіналом 500 грн., зразка 2015 року, із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕЕ9997207 у кількості 1 шт.; номіналом 500 грн., зразка 2015 року із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992 у кількості 4 шт.; номіналом 500 грн., зразка 2015 року із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕХЕ99922 у кількості 4 шт.; номіналом 200 грн., зразка 2014 року із серійним номером МАА006А0М/МАА000А0М у кількості 1 шт.

ОСОБА_10 , не пізніше 13.07.2027 року, побачивши вказані банкноти і вважаючи їх як засіб платежу за оренду кімнати, розташованої у квартирі АДРЕСА_8 , присвоїв їх собі. У подальшому ОСОБА_10 , роздивившись їх більш уважно, зрозумів, що вони є підробленими.

Після цього ОСОБА_10 , достовірно знаючи про підробленість вказаних банкнот, маючи умисел на зберігання та перевезення з метою збуту та збут підроблених грошей, вирішив розрахуватися ними під час купівлі принтера «Епсон» L800 та сканера «Епсон» V330, оголошення про продаж яких було розміщено ОСОБА_16 на сайті «ОЛХ» в мережі Інтернет.

13.07.2017 року ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, зустрівся з невстановленою під час судового розгляду жінкою на ім`я ОСОБА_21 , зберігаючи при собі підроблені ОСОБА_8 банкноти НБУ на невстановленому під час судового розгляду автомобілі, перевіз їх до домоволодіння АДРЕСА_9 , де зустрівся з ОСОБА_16 .

У подальшому ОСОБА_10 , маючи умисел на збут підроблених грошей, за вказаною адресою у ОСОБА_16 придбав принтер «Епсон» L800 та сканер «Епсон» V330, розплатившись при цьому підробленими ОСОБА_8 банкнотами НБУ у загальному розмірі 6200 грн., а саме: номіналом 500 грн., зразка 2011 року із серійним номером И077260/И0702000 у кількості 3 шт.; номіналом 500 грн., зразка 2015 року, із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕЕ9997207 у кількості 1 шт.; номіналом 500 грн., зразка 2015 року із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992 у кількості 4 шт.; номіналом 500 грн., зразка 2015 року із серійним номером ХЕЕ999992/ХЕХЕ99922 у кількості 4 шт.; номіналом 200 грн., зразка 2014 року із серійним номером МАА006А0М/МАА000А0М у кількості 1 шт., які не відповідають зразкам грошових знаків, що перебувають в офіційному обігу на території України та виготовлені із застосуванням технічного засобу з повнокольоровим відтворенням зображень не підприємством, що здійснює випуск національної валюти України. Після чого ОСОБА_10 разом із жінкою на ім`я ОСОБА_21 відразу покинув місце пригоди, спричинивши тим самим матеріальний збиток ОСОБА_16 на загальну суму 6200 грн.

29.09.2017 року вранці ОСОБА_8 , маючи умисел на збут виготовлених ним підробленої національної валюти України у виді банкнот, діючи повторно, у квартирі АДРЕСА_7 надав ОСОБА_7 підроблені банкноти купюрами номіналом 200 та 500 грн. у загальній сумі не менше 19 700 грн., для передачі їх ОСОБА_10 як засіб платежу за оренду кімнати, розташованої у квартирі АДРЕСА_8 .

В той же день ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку № 77 по вул. Сергія Синенка у м. Запоріжжі, відмовився від отримання переданих йому ОСОБА_8 вказаних підроблених банкнот і залишив їх ОСОБА_22 , який достовірно знаючи про підробленість цих банкнот, діючи повторно, маючи умисел на придбання, зберігання та перевезення з метою збуту та збут підроблених грошей, присвоїв їх, тобто фактично придбав та зберігаючи при собі, переніс їх до салону автомобіля марки «Шевроле», моделі «Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_23 , який не був обізнаний про вказані плани ОСОБА_7 .

У подальшому ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел, направлений на збут отриманих від ОСОБА_8 підроблених банкнот НБУ, вирішив використати їх під час поїздки до м. Гуляйполе Запорізької області в якості платежів за придбання куртки, продуктів харчування та мобільних пристроїв для себе особисто та для ОСОБА_24 , яка не була обізнана про плани останнього.

Направляючись до м. Гуляйполе, Запорізької області, приблизно о 13-00 год. 29.09.2017 року ОСОБА_7 , здійснюючи перевезення наданих ОСОБА_8 підроблених грошей, на вказаному автомобілі прибув до м. Вільнянська Запорізької області, де на території Центрального ринку придбав у ОСОБА_17 курточку чорного кольору за 100 грн., розплатившись при цьому підробленою ОСОБА_8 купюрою НБУ в розмірі 200 грн. серії ЖН №8001480, яка не відповідає зразкам грошових знаків, що перебувають в офіційному обігу на території України та виготовлена із застосуванням технічного засобу з повнокольоровим відтворенням зображень не підприємством, що здійснює випуск національної валюти України. Після чого ОСОБА_7 , отримавши решту від ОСОБА_17 у розмірі 100 грн., відразу покинув місце пригоди.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на зберігання та перевезення з метою збуту і збут підроблених банкнот НБУ, 29.09.2017 року, приблизно о 13 год. 30 хв., ОСОБА_7 , на автомобілі марки «Шевроле» моделі «Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_23 , маючи при собі підроблені та передані ОСОБА_8 банкноти, прибув до магазину «Продукти» в с. Антонівка Вільнянського району Запорізької області.

У вказаному магазині ОСОБА_7 придбав у продавця ОСОБА_18 одну пляшку горілки «Гриндей» 0,5 л, твердий сир та ковбасу «Московська» на загальну суму, приблизно 150-200 грн., розплатившись при цьому підробленою ОСОБА_8 банкнотою НБУ в розмірі 500 грн. серії ФЖ 410095/ФЖ4100095, яка не відповідає зразкам грошових знаків, що перебувають в офіційному обігу на території України та виготовлена із застосуванням технічного засобу з повнокольоровим відтворенням зображень не підприємством, що здійснює випуск національної валюти України. У подальшому, ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_18 решту у розмірі, приблизно 300 грн., відразу покинув місце пригоди. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив матеріальний збиток ОСОБА_18 на загальну суму 500 грн.

Крім того 29.09.2017 року, приблизно о 15-00 год., ОСОБА_7 маючи умисел на зберігання та перевезення з метою збуту і збут підроблених банкнот НБУ, маючи при собі підроблені ОСОБА_8 банкноти, на автомобілі марки «Шевроле», моделі «Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_25 , близько 15-00 год., прибув до смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, а саме: до автобусної станції, розташованої по вулиці Українській, 50.

Після цього ОСОБА_7 під приводом придбання картоплі на загальну суму 100 грн. у громадянина ОСОБА_19 намагався збути останньому виготовлену ОСОБА_8 купюру номіналом 500 грн. серії НВ №6801361, яка не відповідає зразкам грошових знаків, що перебувають в офіційному обігу на території України та була виготовлена із застосуванням технічного засобу з повнокольоровим відтворенням зображень не підприємством, що здійснює випуск національної валюти України, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки вказана підроблена банкнота у ОСОБА_19 викликала сумнів у справжності та останній відмовився приймати її, як розрахунок за товар.

У подальшому, ОСОБА_7 не зміг довести свій злочинний єдиний умисел, направлений на збут усіх або більшої частини підроблених банкнот, які йому передав ОСОБА_8 , так як автомобіль, на якому пересувався ОСОБА_22 , був зупинений працівниками поліції, які у період з 15 год. 35 хв. до 16 год. 45 хв. 29.09.2017 року провели обшук транспортного засобу марки «Шевроле», моделі «Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_25 та вилучили інші, не збуті ОСОБА_22 , підроблені банкноти.

Крім того, ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів без мети збуту, діючи повторно, при невстановлених під час судового розгляду обставинах, незаконно придбав сухі фрагменти стеблів та листів рослини сіро-зеленого кольору і суху подрібнену речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, які переніс до себе додому за місцем фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , де сховав у приміщенні сараю, розташованого на території вказаного домоволодіння та незаконно зберігав їх до 7 години 30 хвилин 21.06.2018 року, коли працівники поліції у ході проведення обшуку виявили та вилучили вищевказані сухі фрагменти стеблів та листів рослини сіро-зеленого кольору і суху подрібнену речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно із висновком експерта № 7-1207 від 26.06.2018 року є особливо небезпечним наркотичним засобом КАНАБІСОМ, масою 33,266 г в перерахунку на суху речовину, який ОСОБА_10 зберігав без мети збуту.

Також, 12.10.2022 року, приблизно о 20 год. 15 хв., ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року та продовжений згідно Указу Президента №757/2022 року від 07.11.2022 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та розуміючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись у магазині «Пивасов», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд.25 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з прилавку магазину викрав майно, що належить ОСОБА_26 , а саме мобільний телефон фірми «IPhone XS Max», у корпусі чорного кольору, об`ємом пам`яті 64 GB, ринкова вартість якого відповідно до висновку експерта становить 12 650 грн., після чого залишив приміщення магазину разом із викраденим майном та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, протиправними діями ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_26 було завдано майнову шкоду на загальну суму 12 650 грн.

Суд першої інстанції оцінивши за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що висунете обвинувачення є доведеним:

- за дії ОСОБА_8 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України за ознаками виготовлення, зберігання з метою збуту та збут підробленої національної валюти України у виді банкнот, вчинене повторно;

- за дії ОСОБА_7 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України за ознаками зберігання, придбання, перевезення з метою збуту та збут підробленої національної валюти України у виді банкнот, вчинене повторно;

- за дії ОСОБА_10 як скоєння кримінальних правопорушень, передбачених:

1) ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції після 01.07.2020 року) за ознаками незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту;

2) ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану;

3) ч. 1 ст. 199 КК України за ознаками зберігання, перевезення з метою збуту та збут підробленої національної валюти України у виді банкнот.

Крім того, під час судового розгляду суд першої інстанції дійшов до висновку, що прокурором не доведено, що в діях ОСОБА_9 є склади кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 199; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 199 КК України, тому обвинувачену виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України, вважає, що вирок суду першої інстанції у цьому провадженні, відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 199, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 199 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 199, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 199 КК України є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що у порушення вимог ч. 15 ст. 615 КПК України у судовому засіданні 29.08.2023 року колегією суду складено та проголошено лише вступну та резолютивну частини вироку, яку вручено сторонам провадження, а повний текст вироку вручено було лише 07.09.2023 року.

Крім того, головуючий суддя ОСОБА_1 28.08.2023 року, як слідчий суддя, постановив 2 ухвали у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286 КК України, перебуваючи в нарадчій кімнаті. Апелянт вважає, що головуючий суддя порушив таємницю нарадчої кімнати, де він перебував з 25.08.2023 року по 29.08.2023 року, що є підставою для скасування вироку.

Вважає, що у вироку в порушення п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України не зазначено рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Вирок районного суду, на думку апелянта, є невмотивованим, оскільки, визнаючи обвинувачену ОСОБА_9 невинуватою по епізоду придбання продуктів харчування у ОСОБА_18 , суд залишив поза увагою докази сторони обвинувачення, а будь-яких посилань на них у мотивувальній частині вироку судом не наведено.

Апелянт вважає, що хибним є посилання суду у вироку на не пред`явлення ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 199 КК України за епізодом збуту підроблених банкнот потерпілій ОСОБА_17 , оскільки кримінальні провадження ухвалою суду від 19.11.2018 року були об`єднані в одне провадження.

Також апелянт не погоджується з тим, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано відкинув таку кваліфікуючу ознаку, як «організована група».

Просить апеляційний суд дослідити відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України докази кримінального провадження: показання свідка ОСОБА_19 ; протокол від 29.09.2017 року про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення; протокол обшуку від 29.09.2017 року; протоколи пред`явлення особи для впізнання від 30.09.2017 року зі свідком ОСОБА_19 ; два протоколи пред`явлення особи для впізнання від 15.11.2017 року зі свідком ОСОБА_19 ; протоколи обшуку від 30.09.2017 року квартири АДРЕСА_7 ; протокол огляду від 08.02.2018 року; постанову від 08.02.2018 про визнання речових доказів; протокол огляду від 15.02.2018; постанову від 15.02.2018 про визнання речових доказів; протокол проведення слідчого експерименту від 25.01.2018; протокол проведення слідчого експерименту від 10.01.2018 року; висновок експерта №4-360 від 03.10.2017 року.

Просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 199 КК України, ОСОБА_10 в частині вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 199, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 199 КК України скасувати та постановити новий вирок, яким:

ОСОБА_8 вважати винним та засудженим:

- за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 199 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 199 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 вважати винним та засудженим:

- за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 199 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 199 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України остаточно визначити покарання з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2014 строком 1 рік 3 місяці 15 днів - 11 років 3 місяці 15 днів позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_10 вважати винним та засудженим:

- за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 199 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 199 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_9 вважати винною та засудженою:

- за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 199 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 199 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання мнеш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України остаточно призначити покарання з урахуванням призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2017 покарання строком 2 роки позбавлення волі - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В іншій частини вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 частково не погоджується з вироком суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування доводів скарги вказує, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а саме те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Зокрема, суд не звернув увагу, що в справі відсутні докази, які б вказували, що присутні ознаки посягання на кредитно-фінансову систему України, підроблені кошти не були виявлені у банках чи інших фінансових установах, а їх надавали самі громадяни правоохоронним органам, коли їх виявляли. Купюри мають явну невідповідності справжнім грошовим коштам. Суд сам вказує у вироку про явну невідповідність підроблених купюр купюрам Національного банку.

Вказує, що суд належним чином не врахував, що ОСОБА_8 виготовляв не підроблені грошові кошти, а саме «сувенірну продукцію». ОСОБА_7 знав про розрахунок з ним сувенірною продукцією.

Суд першої інстанції робить висновок у вироку, що умисел ОСОБА_8 був направлений на підробку саме національної валюти у вигляді банкнот, а не виготовлення «сувенірної продукції», про що свідчить спосіб виготовлення та якість продукції, що на думку апелянта, є сумнівним, оскільки суд не є експертом для встановлення якості виробів, а робить такий висновок виключно зі суб`єктивної точки зору, не посилаючись на висновки спеціалістів, експертів тощо.

Апелянт наголошує, що умисел ОСОБА_8 та ОСОБА_7 був направлений на обман окремих громадян з метою заволодіння їх майном, а не на посягання фінансово - грошової системи України, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Також просить під час апеляційного розгляду справи дослідити докази кримінального провадження: висновки експертів від 03.10.2017 року №4-360, від 22.12.2017 №4-463, від 19.12.2017 №5-239, від 21.12.2017 №4-458, від 24.01.2018 №4-27, від 12.02.2018 №6-85; речові докази - підроблені банкноти, які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_11 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_12 не погоджується з висновками суду першої інстанції, вирок вважає таким, що підлягає скасуванню.

Наголошує, що за епізодом від 29.09.2017 року вина ОСОБА_7 не доведена, оскільки допитана в ході судового розгляду потерпіла згідно обвинувального акту не є фактично потерпілою, оскільки їй фактично не було завдано шкоди та збитків в розмінні ст. 55 КПК України. Окрім того, ОСОБА_27 не змогла чітко вказати, звідки в неї взялася купюра номіналом 200 гривень.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги умисел ОСОБА_7 , спрямованість якого була на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Звертає увагу суду, що про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, свідчать наявні у матеріалах справи речові докази, зокрема підроблені грошові кошти різних номіналів, на яких чітко вбачаються написи «це не гроші це прикол», «раціональних банк України», тощо. Зазначене вказує на те, що відповідні грошові кошти є нічим іншим як сувенірною продукцією, та виключає кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 2 ст. 199 КК України, у зв`язку із відсутністю складу цього кримінального правопорушення.

Просить вирок суду відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 199 КК України скасувати, а провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає вирок таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував, що він використовував сувенірну продукцію, в нього умислу на підроблення грошових коштів не було.

Матеріали провадження не містять доказів того, що він здійснював підробку грошових коштів.

Просить вирок суду скасувати, а провадження на правити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_13 не погоджується з висновками місцевого суду та вважає вирок таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд невірно визнав ОСОБА_10 винуватим у скоєнні 13.07.2017 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України.

Наголошує, що ОСОБА_10 не був учасником купівлі принтеру та сканеру у потерпілого ОСОБА_28 та розрахунку підробленими грошима.

Потерпілий ОСОБА_28 не був допитаний в суді, суд лише обмежився прослухуванням його показань у судовому засідання за результатами якого вирок був скасований. Показання потерпілого та ОСОБА_10 істотно різняться, а тому суд повинен був безпосередньо здійснити допит потерпілого.

Захисник вказує, що судом порушено вимоги ст. 23, 95, 353 КПК України, оскільки сторона захисту мала питання до потерпілого, однак суд першої інстанції проігнорував вказане.

Показання потерпілого є фактично основним доказом, який доводить нібито винуватість ОСОБА_10 .

Захисник вважає, що оголошення у судовому засіданні лише показань потерпілого, які записані на оптичному носії інформації, не є достатнім для доведення вини ОСОБА_10 .

Також вказує, що предмет злочину «підроблені гроші» - не відповідають критеріям, які утворюють обвинувачення за ст. 199 КК України. Підроблені гроші, які отримав потерпілий, були сувенірами та на яких зазначено було «це не гроші - це прикол», що свідчить про наміри особи, яка їх виготовляла та використовувала, на шахрайські дії. Підроблені гроші мають дуже велику візуальну відмінність від справжніх грошей. Тому сторона захисту вважає, що дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ст. 190 КК України.

Для кваліфікації за ст. 199 КК України необхідно встановити, що підроблені грошові знаки мають суттєву подібність за формою, розміром, кольором і іншими основними реквізитами із справжніми грошима, що знаходяться в обігу. У випадах, коли явна невідповідність фальшивого грошового знака чи іншого зазначеного предмета справжньому виключає його участь легальному обігу, а також якщо інші обставини провадження свідчать про спрямованість умислу винного на обман певних осіб, такі дії слід кваліфікувати, як шахрайство.

Апелянт наголошує, що під час судового розгляду не доведено винуватість ОСОБА_10 у збуті підроблених грошей.

Щодо епізоду за ч. 4 ст. 185 КК України, апелянт вказує, що ОСОБА_10 дійсно взяв телефон потерпілої помилково і умислу на крадіжку не мав. Ці обставини безпосередньо підтверджуються діями ОСОБА_10 , який зранку віддав телефон потерпілій. Доказів того, що ОСОБА_10 мав намір викрасти телефон суду не надано. Фактично суд визнав винним ОСОБА_10 , обґрунтовуючи висновки припущенням, що є недопустимим. Достовірних доказів винуватості ОСОБА_10 не наведено у вироку.

Просить вирок суду відносно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 199, ч. 4 ст. 185 КК України скасувати, провадження закрити у зв`язку з недоведеністю його вини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає вирок таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування скарги вказує, що вирок відносно нього обґрунтований лише на припущеннях, що є недопустимим.

Суд не врахував, що він не мав умислу на використання підроблених грошей. Про те, що гроші були підроблені, апелянт дізнався від працівників поліції.

Потерпілий на досудовому розслідуванні вказав, що розрахунок з ним проводила дівчина, а під час судового розгляду показав, що гроші давав він - ОСОБА_10 .

Апелянт вважає, що показання потерпілого істотно різняться.

Крім того, матеріали провадження не містять доказів того, що притер і сканер належали потерпілому потерпілого.

З приводу вироку в частині засудження за крадіжку вказує, що зранку він побачив, що в нього не його телефон, зрозумівши свою помилку, він добровільно повернув майно власнику.

Вважає, що такі дії виключають його винуватість за ч. 4 ст. 185 КК України.

Просить дослідити докази. Вирок суду першої інстанції відносно нього просить скасувати.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та клопотання про повторне дослідження доказів. Заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників. Вважав необґрунтованими доводи сторони захисту з приводу того, що дії обвинувачених з огляду на якість підроблених грошей слід кваліфікувати за ст. 190 КК України, оскільки підроблені гроші достатньо високої якості і те, що вони є підробленими не є очевидним.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував щодо доводів прокурора. Також підтримав клопотання про повторне дослідження доказів в апеляційному суді.

Вказав, що суд першої інстанції надав невірну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 . Вважав, що його дії необхідно кваліфікувати за ст. 190 КК України, а не за ст. 199 КК України, адже ОСОБА_8 не виготовляв підроблені банкноти, а виготовляв сувенірну продукцію.

Суд самостійно не може визначити якість грошових банкнот, оцінку їх якості зробив виключно зі суб`єктивної точки зору, що є сумнівами.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу свого захисника та заперечив проти апеляційної скарги прокурора, просив врахувати його позитивну характеристику з місця роботи і те, що він від дня вчинення інкримінованих йому дії соціалізувався в суспільстві. Надав документи з роботи та довідку про нарахування заробітної плати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував щодо доводів прокурора.

Зазначив, що вина обвинуваченого за епізодом 29.09.2017 року не доведена, оскільки потерпіла в обвинувальному акті не є потерпілою в розумінні ст. 55 КПК України, адже їй не було завдано шкоди.

Крім того, вважає, що суд не врахував того, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 199 КК України, оскільки умисел ОСОБА_7 був спрямований на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду не погоджувався з висновками суду першої інстанції, оскільки він не скоював злочин за ст. 199 КК України, його умисел був направлений на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Вважає, що матеріали провадження не містять доказів того, що він здійснював підробку грошових коштів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_13 в судовому засіданні апеляційного суду підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Вказала, що суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_10 винуватим у скоєнні 13.07.2017 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України. Наполягала на тому, що ОСОБА_10 не скоював злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України. Вирок суду просила скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу та позицію сторони захисту, заперечував щодо доводів прокурора.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_14 в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала щодо доводів прокурора. Вважала, що суд першої дійшов до обґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_9 .

Обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводі сторони обвинувачення, вказала, що вона не скоювала інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; учасників провадження та перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, виклавши їх у вироку.

З висновками суду першої інстанції про виправдання обвинуваченої ОСОБА_9 також погоджується апеляційний суд.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідження та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованих їм злочинів підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самих обвинувачених, потерпілих, свідків та дослідженими у судовому засіданні документами, речовими доказами.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.199; ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК України, визнав частково. ОСОБА_7 не визнав вину у скоєнні кримінальних правопорушень у складі організованої групи, зазначивши що дійсно він збував як гроші певну продукцію, але вона була сувенірною. Крім того, не визнав вину за епізодами, де потерпілими є ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Пояснив, що весною 2017 року він зустрів ОСОБА_8 , який підшукував собі в оренду житло. Так як у нього фактично була у власності квартира за адресою: АДРЕСА_11 на той час належала його матері - ОСОБА_20 , тому він її запропонував ОСОБА_8 , на що останній погодився. Враховуючи, що він знав про судимості ОСОБА_8 за підроблення грошей, тому одразу попередив останнього, щоб таким він не займався у його квартирі. У подальшому, ОСОБА_8 заплатив за 2 місяці за оренду квартири, а за три місяці зазначив, що відсутні кошти. Перебуваючи у своїй квартирі, коли там проживав ОСОБА_8 , він побачив, що останній виготовляє сувенірну продукцію, схожу на грошові кошти України. Тому, він запропонував ОСОБА_8 розплатитися за орендну плату сувенірною продукцією, на що останній погодився.

Таким чином, він від ОСОБА_8 отримав приблизно 3000 - 3500 сувенірних гривень, купюрами по 100 і 200 грн., коли це було точно, вже не пам`ятає. Тобто, враховуючи, що орендна плата складала 1000 грн. на місяць, фактично сувенірної продукції він отримав з коефіцієнтом 1 до 3 - 3,5.

З ОСОБА_9 він познайомився влітку 2017 року, так як підстригався у неї. У подальшому, вони з останньої спільно проводили час: гуляли по м. Запоріжжю і він за сувенірну продукцію придбавав останній солодощі та одежу. Водночас, що це були сувенірні гроші вона не знала і особисто ними не розплачувалася. Не пам`ятає, щоб був випадок, коли йому відмовили продавці у прийнятті цієї сувенірної продукції і при цьому поряд знаходилася ОСОБА_9 . У кінці вересня 2017 року він зайшов до ОСОБА_8 , у свою квартиру, яку останній орендував. Під час розмови з ОСОБА_8 , останній попрохав передати ОСОБА_10 паперовий згорток, зазначивши, що ОСОБА_10 перебуває внизу на вулиці. Він погодився на цю пропозицію і дійсно, коли вийшов з під`їзду, то побачив останнього, з яким він був знайомим. Коли він передав паперовий згорток ОСОБА_10 , той подивився на його зміст та відмовився його брати. Він побачив, що у цьому згортку знаходилися сувенірна продукція (виготовлені ОСОБА_8 грошові кошти), тому цей згорток залишив собі, щоб за них придбати собі планшет та мобільний телефон. У той день ОСОБА_10 приїхав на автомобілі «Шевроле», за кермом якого був раніше незнайомий йому ОСОБА_23 . Так як йому необхідно було придбати вказані гаджети у м. Гуляйполе, які він знайшов по оголошенню через Інтернет, тому попрохав ОСОБА_23 звозити його до ОСОБА_29 з поверненням до Запоріжжя. Разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_24 вони вирушили до м. Гуляйполя та до ОСОБА_30 . На дворі було прохолодно. Коли вони зупинилися у м. Вільнянську, він запропонував ОСОБА_24 на місцевому ринку вибрати собі куртку, за яку мав намір розплатитися сувенірними грошами. ОСОБА_24 погодилася і через деякий час підійшла до нього, зазначивши, що обрала куртку. Він пішов разом із ОСОБА_24 і якійсь жінці за куртку передав сувенірну банкноту 200 грн., з паперового згортка, який в той день йому дав ОСОБА_8 .

В той же день, по дорозі у м. Гуляйполе, пізніше вони зупинилися біля магазину в одному селі Вільнянського району, де разом з ОСОБА_24 придбали продукти харчування (пляшку горілки, сир та ковбасу). Він розрахувався сувенірною купюрою номіналом 500 грн., яку теж взяв у згортку, переданому йому ОСОБА_8 .

Коли у той день вони зупинилися у смт. Новомиколаївка, то він побачив, що з причепу чоловік продає картоплю. Він вирішив її придбати, тому попрохав ОСОБА_10 допомогти перенести її у багажник їхнього автомобіля. Коли він розрахувався сувенірною купюрою номіналом в 500 грн., чоловік, який продавав картоплю, повернув купюру, зазначивши, що він її не прийме.

У подальшому, через деякий час їхній автомобіль зупинили працівники поліції, які провели обшук у ньому. В автомобілі він їхав на задньому сидінні разом із ОСОБА_24 , ОСОБА_23 - за кермом, а ОСОБА_10 - на передньому пасажирському сидінні.

Сувенірні гроші, які він отримав від ОСОБА_8 у цей день, він поклав у записну книжку, яку йому передав ОСОБА_23 , та частина була у нього у гаманці. Про вказані сувенірні гроші ніхто із присутніх в автомобіля, крім нього, не знали.

Не пам`ятає, щоб він разом із ОСОБА_24 купляли овочі по пр. Металургів у м. Запоріжжі в середині серпня 2017 року, тому вину по цьому епізоду, як і по епізоду придбання принтера та сканера у ОСОБА_16 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.199; ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК України, визнав частково, так як вважає, що фактично його дії необхідно кваліфікувати як шахрайські за ст. 190 КК України. Він дійсно виготовлював певну продукцію, але вона була лише сувенірною.

Пояснив, що у 2017 році він наймався роздруківкою навчальних посібників та працював художником. На той момент він вже проживав у квартирі своєї цивільної дружини - ОСОБА_31 , яка є рідною сестрою ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою у ОСОБА_10 є кімната, адже це батьківська квартира останнього та ОСОБА_32 . Він не хотів, щоб ще хтось проживав у нього у квартирі, тому пообіцяв ОСОБА_10 сплачувати щомісячно як за оренду вказаної кімнати, на що останній погодився.

У той же час в одному із кіосків на площі Профспілок, він побачив сувенірну продукцію - гривні України номіналом по 100, 200 та 500 грн. Коли він спілкувався з продавцем, вказав, що колір цих сувенірів не дуже відповідає оригінальному кольору і так як він є художником, то може зробити краще.

Власник цих сувенірів замовив йому сувенірних гривень на суму 7500 грн., які він зробив та залишив на столі у квартирі за своїм місцем проживання. ОСОБА_10 , іноді заходив до них у гості, і в той раз подумав, що це гроші за оренду кімнати та забрав їх. У цей момент його вдома не було. Таким чином у ОСОБА_10 і опинилася сувенірна продукція. Він не просив останнього купувати йому принтер та сканер.

Вказану сувенірну продукцію він виготовляв у квартирі ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_11 , де певний час проживав, враховуючи сімейні проблеми. З ОСОБА_7 за оренду житла розраховувався сувенірною продукцією - приблизно 3500 грн., купюрами 200 та 500 грн. Він не запитував ОСОБА_7 , що він буде з ними робити, але здогадувався, що останній міг їх реалізовувати.

Жодної злочинної організації не створював, злочину не планував та не вишукував місця по збуту сувенірної продукції. ОСОБА_9 не знав до кримінального провадження. Дійсно, у його телефоні був її номер телефон, але як номер мобільного телефону, з якого йому дзвонив ОСОБА_7 .

У кінці вересня 2017 року він, приблизно 13 000 грн. сувенірної продукції, через ОСОБА_7 передавав ОСОБА_10 за оренду кімнати, але останній їх не взяв і ця сувенірна продукція залишилася у ОСОБА_7 . Що останній на них хотів придбати, йому відомо не було.

На питання суду, яким чином виготовлювалися так звана «сувенірна продукція», ОСОБА_8 пояснив, що один аркуш звичайного паперу він розділяв на 3 частини, для отримання дуже тонкого паперу. На одному з них він за допомогою принтера друкував лицьову сторону банкноти, потім на нього клеїв стрічку та водяний знак. Потім на іншій частині паперу за допомогою принтера друкував зворотну сторону купюри і склеював їх між собою, обрізаючи канцелярським ножем по формату купюри. Для того, щоб це не було підробленими гривнями України, він на них змінював надписи, які було видно неозброєним оком, такі, як: Національний, Сковорода, Гривень, Голова НБУ та робив надпис «Це не гроші, це прикол».

Під час судового розгляду ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.199; ч.2 ст.27, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199; ч.1 ст.309; ч.4 ст.185 КК України, визнав частково - лише за ч.1 ст.309 КК України і пояснив, що у кінці 2015 року він звільнився з виправної колонії, приїхав до квартири, що залишили йому його батьки по АДРЕСА_12 , де проживала його сестра ОСОБА_31 зі своїм чоловіком - ОСОБА_8 . У вказаній квартирі вперше побачив останнього, який запропонував йому орендувати належну ОСОБА_10 кімнату у вказаній квартирі, на що він погодився. У подальшому, ОСОБА_8 заборгував йому певну суму грошей за оренду. Він питав у сестри, коли буде розрахунок, на що остання повідомила про те, що ОСОБА_8 їздить по церквах, пише ікони.

В один із днів у серпні 2017 року (точної дати не пам`ятає), він приїхав до квартири, де проживала його сестра з ОСОБА_8 та побачив на столі пачку грошей у сумі, приблизно 7000 грн. Він припустив, що це гроші йому за оренду кімнати, тому забрав їх з собою.

У подальшому, він роздивився та зрозумів, що це сувенірна продукція: на них було написано «Це не гроші - це прикол», колір їхній не відповідав оригінальному, при похмурій погоді взагалі вони були схожі на туалетний папір. Перебуваючи у парку в Комунарському районі м. Запоріжжя до нього на лавку підсіла знайома - дівчина на ім`я ОСОБА_21 . Він з нею вирішив пожартувати та показав вказану сувенірну продукцію, вона попрохала їх віддати їй і він погодився на це. Приблизно через місяць після цього, йому зателефонувала ОСОБА_21 , яка попрохала його допомогти у завантаженні техніки, на що він погодився.

ОСОБА_21 під`їхала на машині, і вони направились до Комунарського району м. Запоріжжя, де зупинились біля одного із будинку приватного сектору. Разом вони пройшли на подвір`я будинку, де він допоміг ОСОБА_21 перенести 2 коробки з технікою у машину. За техніку розраховувалася ОСОБА_21 , якими саме купюрами, він не бачив. Після цього, більше він з ОСОБА_21 не спілкувався.

Через деякий час йому подзвонив ОСОБА_8 і повідомив, що зможе розрахуватися за оренду кімнати. Наступного дня він попрохав свого знайомого ОСОБА_23 забрати будівельний інструмент, після чого вони під`їхали до ОСОБА_8 , який на той час проживав по АДРЕСА_6 . Водночас, гроші у паперовому згортку приніс ОСОБА_7 , якого він знав, але не бачив більше десяти років. Розвернувши вказаний згорток він побачив, що там замість справжніх грошових коштів знаходиться сувенірна продукція, яку відмовився приймати та повернув її ОСОБА_7 .

У подальшому, ОСОБА_7 попрохав відвезти його у м. Гуляйполе та повернутися до Запоріжжя. ОСОБА_23 погодився на цю пропозицію, але зазначив, що поїде тільки з ним, так як ОСОБА_7 він не знає.

По дорозі ОСОБА_7 попрохав заїхати також за його дівчиною - ОСОБА_9 , з якою він до цього знайомий не був. Під час поїздки ОСОБА_33 та ОСОБА_24 двічі виходили та здійснювали якісь покупки (продукти харчування). При купівлі він не був присутній, а разом із ОСОБА_23 перебував в автомобілі.

В смт. Новомиколаївка вони зупинилися і ОСОБА_7 захотів придбати картоплі, яку продавали з причепа. ОСОБА_7 попрохав його допомогти принести картоплю до їхнього автомобіля, тому він пішов з останнім. Коли ОСОБА_7 розрахувався з продавцем картоплі, останній йому повідомив, що у нього не має решти, тому повернув гроші ОСОБА_7 , після чого він пішов купляти собі каву. В той же день, їх зупинили працівники поліції, які обшукали автомобіль та виявили сувенірну продукцію, яку він повернув ОСОБА_7 .

Щодо епізоду у крадіжці мобільного телефону повідомив, що сам факт визнає, але умислу у нього на це не було, оскільки він помилково взяв телефон потерплої.

Під час судового розгляду ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.199; ч.2 ст.27, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК України не визнала повністю як і цивільні позови потерпілих та пояснила, що у серпні 2017 року вона працювала чоловічим перукарем, де і познайомилася з ОСОБА_7 . Чим він займався, та де заробляв, її це не цікавило. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вона не знала. З останнім познайомилися лише 29.09.2017 року, а з ОСОБА_8 - вже під час кримінального провадження.

29.09.2017 року, вона працювала до 11-00 год., а потім їй подзвонив ОСОБА_7 та запропонував поїхати погуляти, на що вона погодилася, але куди саме, не питала. Коли зустрілися з останнім, ОСОБА_7 перебував в автомобілі з ОСОБА_10 та ОСОБА_23 , останній був за кермом, а ОСОБА_10 перебував на передньому пасажирському сидінні.

Під час дороги, вони зупинилися у м. Вільнянськ. Так як було прохолодно і вона була у блузці, ОСОБА_7 запропонував їй подивитися собі куртку. Вона на місцевому ринку вибрала собі куртку, яка коштувала 100 грн., після чого ОСОБА_7 передав продавцю-жінці купюру номіналом 200 грн. Жінка віддала куртку та решту - 100 грн.

Також, вони зупинялися в одному із сіл, де разом із ОСОБА_7 придбали ковбасу, сир та пляшку горілки. Розплачувався з продавцем ОСОБА_7 купюрою номіналом 500 грн. При цьому, ОСОБА_10 та водій увесь цей час знаходилися в автомобілі і не бачили чим розплачувався ОСОБА_7 .

Під час зупинки у смт. Новомиколаївка ОСОБА_7 та ОСОБА_10 направилися придбати картоплю, але у подальшому так її і не купили, зазначивши, що вона була неякісна. Про те, що ОСОБА_7 29.09.2017 року розплачувався підробленими грошима та мав намір за них придбати і картоплю, вона не знала. У подальшому, в той день їх затримали працівники поліції та обшукали автомобіль, з якого вилучили підроблені гроші. Під час поїздки, водій дійсно передавав ОСОБА_7 якийсь блокнот, але що у нього поклав останній, вона не знає.

У серпні 2017 року з ОСОБА_7 на пр. Металургів у м. Запоріжжі овочі вона не купляла, тому взагалі не визнає, що був такий факт.

Колегія суддів вважає, що докази кримінального провадження не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки вони підтверджують факт виготовлення та збут підроблених грошових коштів обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та факт вчення крадіжки обвинуваченим ОСОБА_10 .

Вказані докази є допустимим, належними і повними, колегія суддів під час перегляду справи не встановила обставин, що вони здобуті із порушенням вимог КПК України або є такими, що не підтверджують винуватість обвинувачених в інкримінованих злочинах, вчинення інших кримінально-караних дій, зокрема вчинення злочину, передбаченого ст. 190 КК України, як про це вказують обвинувачені та їх захисники.

В противагу оводам апелянтів, вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.199 КК України, незважаючи на показання останніх, повністю підтверджується дослідженими доказами.

Так, в суді першої інстанції за епізодом виготовлення підроблених грошових коштів ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_11 були досліджені такі докази.

Під час суду першої інстанції, судом не вдалося безпосередньо допитати свідка ОСОБА_23 , хоча для цього вживалися усі можливі способи. В судовому засіданні суду першої інстанції за неможливості допитати свідка було досліджено аудіо та відеозапис судового засідання від 13.03.2019 року (відбулося під час попереднього (минулого) судового розгляду), яким встановлено, свідок ОСОБА_23 надав такі показання: у 2017 році ОСОБА_10 попросив у нього допомоги, у зв`язку з чим, вони на машині ОСОБА_23 поїхали у бік Правого берегу, де до них підійшов ОСОБА_7 , який запропонував йому заробити гроші та відвезти його до м. Гуляйполе Запорізької області з метою купівлі мобільного телефону, на що він погодився. По дорозі він, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 заїхали за ОСОБА_9 та направилися у бік м. Гуляйполе. Під час поїздки декілька разів зупинялись, пили каву, а ОСОБА_7 і ОСОБА_9 ходили скуплятись в магазини, що саме купляли йому невідомо. Згодом їх зупинили працівники поліції, які провели обшук його автомобіля та знайшли в записній книжці підроблені грошові кошти. Також пояснив, що вказана записна книжка належала йому. Разом з тим, під час поїздки до м. Гуляйполе, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які разом сиділи на задньому пасажирському сидінні його автомобіля, попрохали його надати цю записну книжку для здійснення якихось записів. Згодом, саме в цій записній книжці і були виявлені працівниками поліції підроблені грошові кошти номіналом по 200 грн. та 500 грн.;

Згідно протоколу обшуку автомобіля «Шевроле Авео», д.р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2007 року випуску, належного ОСОБА_23 від 29.09.2017 р.; - виявлено та вилучено підроблені грошові банкноти. Обшук автомобіля «Шеврове Авео», д.р.н. НОМЕР_1 , здійснювався за участю власника автомобіля - ОСОБА_23 , в результаті проведеного обшуку вилучено та поміщено до спеціального пакету грошові банкноти.

Ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29.09.2017 р, надано дозвіл на обшук автомобіля «Шеврове Авео», д.р.н. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_23 з метою вилучення підроблених банкнот національної валюти України.

Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду від 15.02.2018 р., предметом огляду були грошові кошти різних номіналів, вилучені під час обшуку, зокрема, з автомобіля марки «Шевроле», модель «Авео», д.р.н НОМЕР_1 ;

Судом першої інстанції досліджено речові докази: підроблені банкноти, вилучені 29.09.2017 року під час проведення обшуку автомобіля «Шевроле Авео», д.р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2007 року випуску, належного ОСОБА_23 ;

З протоколу обшуку від 30.09.2017 р. та переглянутого в судовому засіданні судом першої інстанції відеозапису проведення вказаної слідчої дії в квартирі АДРЕСА_7 , згідно яких у вказаній квартирі перебував обвинувачений ОСОБА_8 , який намагався покинути приміщення вказаної квартири, разом з тим, був затриманий співробітниками поліції. Також в ході проведеного обшуку вказаної квартири ОСОБА_8 добровільно видав з кишені грошові кошти з ознаками підробки. Крім того, в кімнаті вказаної квартири на комоді було виявлено робочу поверхню з багатьма різними клеями, окремі частини для склеювання грошових коштів номіналом 200, 500 грн., папір з зображенням купюр номіналом 500 грн., приладдя для вирізання та зклеювання підроблених грошей, папір з зображення грошових коштів, тюбики з-під клею, грошові кошти з явними ознаками підробки. В ході проведеного обшуку квартири АДРЕСА_7 , а саме: при огляді ванної кімнати виявлено та вилучено аркуші А-4 з малюнками грошей, які були у воді;

Судом першої інстанції досліджено протокол огляду речей від 08.02.2018 р., вилучених під час обшуку за адресою: АДРЕСА_11 ;

Відповідно протоколу огляду від 15.02.2018 р., предметом огляду були грошові кошти різних номіналів, вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_11 ;

Відповідно протоколу огляду диску з інформацією з жорстких носіїв, які були вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_11 під час вказаного огляду встановлено наявність папок і файлів із зображенням купюр різних номіналів та різної валюти; файли з зображенням цифр та літер, з портретами, схожими на портрети Лесі Українки, Григорія Сковороди та Франкліна; файли з зображенням ступенів захисту купюр 500 грн. та 200 грн.;

Відповідно висновку експерта від 03.10.2017 р. № 4-360 банкноти номіналом 500 грн., із серійними номерами: НВ 6801361, 2011 року, у кількості 11 штук; ФЖ 410095/ФЖ4100095, 2011 року, у кількості 10 штук; ВЛ 4220118, 2011 року, у кількості 8 штук; ХЕЕ 999992/ХЕХЕ 99922, 2015 року, у кількості 3 штук; ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992, 2011 року, у кількості 6 штук; И077260/И0702000, 2011 року; двадцять аркушів паперу з зображенням лицевої сторони банкноти номіналом 500 грн.; один аркуш паперу з зображенням зворотної сторони банкноти номіналом 500 грн., із серійним номером ФЖ410092/ФЖ4100095, 2011 року не відповідають за способом друку та спеціальним елементам захисту аналогічним справжнім грошовим знакам НБУ, які перебувають в офіційному обігу країни виробника - Україні та вироблені струминним способом друку за допомогою кольорової копіювально-розмножувальної техніки;

Відповідно висновку експерта від 22.12.2017 р. № 4-463 рукописні записи у правому верхньому куті «500 готов, 100%.Ярк+6, контр+10, нас+20, желт+25» на аркуші паперу білого кольору формату А-4 з одного боку якого є три кольорових зображення лицьової сторони банкноти номіналом 500 гривень НБУ, з іншого боку є три кольорових зображення зворотної сторони банкноти номіналом 500 гривень НБУ із серійним номером УЗ2681196, 2015 року випуску виконані ОСОБА_8 ;

Згідно висновку експерта від 19.12.2017 р. № 5-239, серед інформаційного наповнення наданих на експертизу: зовнішнього накопичувача на жорстких магнітних дисках, USB-Flash накопичувача з написами: «SP 32GB» та Flash накопичувача наявні файли, які містять графічні зображення, схожі на зображення грошових купюр НБУ, іноземних держав (доларів США, Російських рублів) та їх окремих частин (портретів, водяних знаків, захисних стрічок);

Згідно висновку експерта від 21.12.2017 р. № 4-458 надані на дослідження зображення лицьової сторони банкнот номіналом 500 грн. на одинадцяти аркушах паперу, зображення зворотної сторони банкнот номіналом 500 грн., із серійними номерами:ФЖ 4100095, 2011 року, НВ 6801361, 2011 року, ВЛ 4220118, 2011 року на п`яти аркушах паперу; зображення зворотної сторони банкнот номіналом 500 грн., із серійними номерами: ИО 772600/И 0702000 на одному аркуші паперу; зображення зворотної сторони банкнот номіналом 500 грн., із серійними номерами: ХЕЕ 999992/ХЕЕ 9997992, 2011 року на одному аркуші паперу; зображення лицьової та зворотної сторін банкнот номіналом 500 грн., із серійним номером: УЗ 2681196, 2015 року на одному аркуші паперу; зображення лицьової та зворотної сторін банкнот номіналом 500 грн., із серійними номерами: ХЕЕ 929992/ХЕЕ 9997992, 2011 року на двох аркушах паперу; зображення лицьової та зворотної сторін банкнот номіналом 200 грн., із серійними номерами: МАА006А0М/МАА000А0М, 2014 року на трьох аркушах паперу; зображення лицьової та зворотної сторін банкнот номіналом 200 грн., із серійними номерами: ВФ3034569, 2014 року, ГЖ 5419002, 2014 року, ХЮ5795310/ХЮ579310, 2014 року на п`яти аркушах паперу; зображення лицьової сторони банкнот номіналом 200 грн. на трьох фрагментах аркуша паперу; зображення лицьової сторони банкнот номіналом 200 грн. на двадцяти двох аркушах паперу; зображення зворотної сторони банкнот номіналом 200 грн., із серійними номерами: МАА006/А0М/МАА000А0М, 2014 року на тридцяти п`яти аркушах паперу; зображення зворотної сторони банкнот номіналом 200 грн., із серійними номерами: ЯМ3278061, 2014 року, ЖН8001480, 2014 року, ЗЯ6018935, 2014 року на чотирнадцяти аркушах паперу; зображення лицьової сторони банкнот номіналом 50 грн. на одному аркуші паперу; зображення зворотної сторони банкнот номіналом 50 грн., із серійними номерами: ФЕФФ0001/ФЕ2С01111, 2014 р., на одному аркуші паперу не відповідають за способом друку та спеціальним елементам захисту аналогічним справжнім грошовим знакам НБУ, які перебувають в офіційному обігу країні виробника - Україні та виготовлені струминним способом друку;

Відповідно висновку експерту від 24.01.2018 р. № 4-27 банкнота номіналом 200 грн., із серійним номером ЗЯ6018935, 2014 року, у кількості 3 штук, банкнота номіналом 200 грн., із серійним номером ЯМ3278061, 2014 року, банкнота номіналом 200 грн., із серійним номером ХЮ5795310/ХЮ 579310, 2014 року випуску, банкнота номіналом 200 грн., із серійним номером ЖН8001480, 2014 року, банкнота номіналом 200 грн., із серійним номером ГЖ5419002, 2014 року, аркуш паперу з зображенням лицьової та зворотної сторони банкноти номіналом 200 грн., із серійним номером ЖН8001480, 2014 року, чотири аркуші паперу з зображенням лицьової та зворотної сторони банкноти номіналом 200 грн., із серійним номером ВФ3034569, 2014 року, два аркуші паперу з зображенням лицьової та зворотної сторони банкноти номіналом 200 грн., із серійним номером ЗЯ 6018935, 2014 року, два аркуші паперу з зображенням лицьової та зворотної сторони банкноти номіналом 200 грн., із серійним номером ГЖ 5419002, 2014 року, не відповідають за своїми характеристиками аналогічним дійсним грошовим знакам НБУ, які перебувають в офіційному обігу країні виробника - Україні, виготовлені струминним способом друку за допомогою кольорової копіювально-розмножувальної техніки;

Відповідно висновку експерта від 12.02.2018 р. № 6-85 барвники, які використовувались для виготовлення всіх наданих на дослідження банкнот НБУ номіналом по 200 грн. з серійним номерами ГЖ5419002, ЗЯ6018935, ЖН8001480, ВФ3034569, ХЮ5795310, ЯМ3278061, ЗЯ6018935, ЖН8001480, МАА006А0М/МАА000А0М мають загальну родову належність. Барвники, які використовувались для виготовлення всіх наданих на дослідження банкнот НБУ номіналом по 500 грн. із серійними номерами ФЖ4100095/ФЖ410095, НВ 6801361, ФЖ4100095/ФЖ410095, без номеру, И0702000/И077260, ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992, ХЕЕ99999/ХЕХЕ99922, ВЛ4220118, ФЖ4100095, НВ6801361, НВ 6801361, ФЖ410095/ФЖ4100095, БН7950079, И277260/И0702000, ХЕЕ999992/ХЕЕ 9997207, ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992, ХЕЕ 999992/ХЕХЕ99922, мають загальну родову належність.

По епізоду скоєння кримінального правопорушення за 29.09.2017 року, суд безпосередньо дослідив докази і показаннями потерплої, свідків події.

Потерпіла ОСОБА_17 в судовому засідання в суді першої інстанції пояснила, що у вересні 2017 р. здійснювала торгівлю товарами на центральному ринку в м. Вільнянську Запорізької області. Спочатку до неї підійшла дівчина та почала міряти куртку. У подальшому ця дівчина подзвонила чоловіку, який підійшов та розплатився купюрою номіналом 200 грн. Так як куртка коштувала 100 грн. і у неї не було решти, тому вона звернулася до ОСОБА_34 , яка і розміняла їй надані чоловіком 200 грн., з яких вона 100 грн. залишала собі, а 100 грн. надала решту чоловіку. У подальшому, до неї приїжджали працівники поліції, які її допитували, а у ОСОБА_34 вилучили 200 грн., які виявилися підробленими;

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.02.2018 р. потерпіла ОСОБА_17 , у присутності двох понятих, серед пред`явлених для впізнання осіб впізнала на фотографії № 3 чоловіка, який разом із жінкою купили у неї куртку чорного кольору за 100 грн., яким згідно з протоколом є ОСОБА_7 ;

Відповідно протоколу огляду від 24.10.2017 р. було проведено огляд та вилучено купюру НБУ номіналом 200 грн., 2014 року випуску, серії ЖН8001480, яку видала ОСОБА_35 ;

Згідно протоколу огляду від 15.02.2018 р., предметом огляду у т.ч. була грошова купюра, яку добровільно видала ОСОБА_35 , номіналом 200 грн., серії ЖН № 8001480;

З висновку експерта від 07.12.2017 р. № 4-456 вбачається, що банкнота номіналом 200 грн., із серійним номером ЖН8001480, 2014 року, не відповідає за способом друку та спеціальним елементам захисту аналогічним справжнім грошовим знакам НБУ, які перебувають в офіційному обігу країні виробника - України;

Протоколом огляду від 15.02.2018 р. встановлено, що відповідно до інформації операторів ПрАТ «Київстар», ПрАТ «МТС Україна» та ТОВ «Лайфселл» 29.09.2017 р. ОСОБА_7 користувався абонентським номером: НОМЕР_2 у м. Вільняньску Запорізької області;

Свідок ОСОБА_35 (під час нового розгляду безпосереднього не була допитана в суді першої інстанції, оскільки згідно інформації Державної прикордонної служби остання 17.12.2021 року перетнула державний кордон України і до часу наданні відповіді не поверталася) при допиті 10.12.2018 року показала, що вона торгує товарами на ринку в м. Вільнянську. Восени 2017 року під час здійснення торгівлі до неї підійшла ОСОБА_17 , яка також здійснювала торгівлю у сусідньому кіоску та попрохала розміняти їй купюру номіналом в 200 грн. по 100 грн., на що вона погодилась та здійснила відповідний розмін. Про те, що гроші в сумі 200 грн. були підроблені дізналась вже вдома, коли перераховувала касу. Через деякий час, їй зателефонували співробітники поліції та запитали, чи є в наявності у неї підроблені купюри та чи здійснювала вона розмін грошей ОСОБА_17 . Також, від співробітників поліції дізналась, що затримані особи повідомили, що здійснювали покупку куртки у ОСОБА_17 та розраховувались підробленими грошима. Осіб, які здійснювали покупку та розраховувались з ОСОБА_17 вона не бачила. Також, зазначила, що підроблені грошові кошти напису, що це підроблені кошти, не містили.

Відповідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.10.2017 р. ОСОБА_18 просила орган поліції притягнути до відповідальності невідомих осіб, які 29.09.2017 р. в денний час доби купили в її магазині продукти та розрахувались підробленою купюрою номіналом 500 грн.

Потерпіла ОСОБА_18 до зали судового засідання жодного разу не з`явилась, показань не надала, про дату, час, місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заявила цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 500 грн. матеріальної шкоди. 03.04.2023 р. на адресу суду надійшла заява за підписом потерпілої ОСОБА_18 про розгляд справи за її відсутністю, цивільний позов підтримує повністю;

Згідно протоколу огляду місця події від 01.10.2017 року та додатку до нього - фототаблиці, слідчим СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області за участю понятих та ОСОБА_18 проведено огляд торгівельного магазину « Продукти », розташованого в с. Антонівка, Вільнянського району Запорізької області, під час якого ОСОБА_18 , яка перебувала у приміщенні зазначеного магазину і була учасником цієї слідчої дії, добровільно видала купюру Національного банку України номіналом 500 грн. серії ФЖ №410095/ФЖ4100095, на зворотній частині якої мається напис «Києво - це не гроші - це прикол»;

Відповідно висновку експерта від 06.10.2017 р. № 4-362, банкнота номіналом 500 грн. із серійним номером ФЖ №410095/ФЖ4100095 зразка 2011 року, не відповідає за своїми характеристиками аналогічним грошовим знакам НБУ, які перебувають в офіційному обігу країні виробника - України;

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.02.2018 р., потерпіла ОСОБА_18 , у присутності двох понятих, серед пред`явлених для впізнання осіб впізнала на фотографії № 3 чоловіка, який, будучи в магазині «Продукти» розрахувався з нею підробленою купюрою. Вказаним чоловіком на фотокартці № 3 відповідно до протоколу є ОСОБА_7 ;.

З дослідженого судом першої інстанції протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.09.2017 р. ОСОБА_19 просить орган поліції притягнути до відповідальності невідомих осіб, які 29.09.2017 р. в денний час доби намагалася з ним розплатитися підробленою купюрою, номіналом 500 грн.;

В суді свідок ОСОБА_19 показав, що точної дати він не пам`ятає, але не виключено, що у кінці у вересня 2017 р. він здійснював продаж картоплі в смт. Новомиколаївка Запорізької області, де до нього підійшли два чоловіка - ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які хотіли придбати картоплю. Хтось з них розрахувався банкнотою номіналом 500 грн., але він засумнівався у її справжності через її колір. Далі, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 сіли в машину марки «Авео» та поїхали. Невдовзі після цього до нього під`їхала патрульна поліція, яка питала щодо факту передачі підроблених грошей.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2017 р., вбачається, що свідок ОСОБА_19 серед пред`явлених для впізнання осіб впізнав особу, яка 29.09.2017 р. намагалась збути йому банкноту номіналом 500 грн., на фотографії № 1, якою згідно з протоколом є ОСОБА_7 .

По епізоду скоєння кримінального правопорушення за епізодом від 13.07.2017 року, суд безпосередньо дослідив докази і показання потерпілого ОСОБА_16 , свідків події ОСОБА_23 , ОСОБА_36 .

Потерпілий ОСОБА_28 , який був допитаний 04.03.2019 року (за минулого розгляду справи, оскільки встановити місце знаходження потерпілого суду першої інстанції не вдалося) пояснив, що в липні 2017 року він опублікував повідомлення в Інтернет-виданні «ОLХ» про продаж принтеру марки «Епсон» та сканеру. На вказане повідомлення відгукнувся ОСОБА_10 , який 13.07.2017 року домовився про зустріч з приводу продажу вказаної техніки біля будинку потерпілого ОСОБА_16 . У подальшому, ОСОБА_10 прибув до нього разом з дівчиною на автомобілі таксі - «Daewoo Lanos» синього кольору. Загальна сума продажу принтеру та сканеру становила 6 200 грн. Розрахунок здійснювався ОСОБА_37 , який перед цим ще і торгувався за меншу вартість комп`ютерної техніки. ОСОБА_10 розрахувався банкнотами номіналом 500 грн. та однією - 200 грн., всього на суму 6200 грн. Те, що ОСОБА_10 розрахувався підробленими купюрами він зрозумів вже пізніше, тому через декілька днів відніс передані ОСОБА_10 купюри до «Приватбанку». Згодом слідчий повідомив потерпілому, що всі кошти є підробленими. Зазначив, що під час досудового розслідування йому пред`являлись для огляду та впізнання принтер та сканер, в яких він впізнав свої речі по номеру та на підставі наявних на техніці плямах. Також, під час досудового розслідування він слідчому надав документи на вказану комп`ютерну техніку.

Відповідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 16.01.2018 р. до УКР ГУНП в Запорізькій області звернувся із заявою ОСОБА_16 , в якій повідомив, що приблизно в середині липня 2017 року він продав свій принтер Epson L800 незнайомому чоловіку за 6 200 грн. Пізніше виявив, що грошові кошти підроблені, через 5 днів відніс купюри до банку. Злочин скоїв чоловік, приблизно 35-30 років, худорлявої статури, середнього зросту.

З довідки РУ ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.07.2017 року вбачається, що у ОСОБА_16 вилучено (прийнято) банкноти для проведення дослідження на загальну суму 6 200 грн., а саме: 1 шт. номіналом 200 грн., зразка 2014 року, серійний номер МАА006А0М/МАА000А0М; 1 шт. номіналом 500 грн., зразка 2015 року, серійний номер ХЕЕ999992/ХЕЕ9997207; 3 шт. номіналом 500 грн., зразка 2011 року, серійний номер И077260/И0702000; 4 шт. номіналом 500 грн., зразка 2015 року, серійний номер ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992; 4 шт. номіналом 500 грн., зразка 2015 року, серійний номер ХЕЕ999992/ХЕХЕ99922;

Відповідно акту №1 про передавання підроблених банкнот національної валюти від 17.01.2018 року, підроблені банкноти: 1 шт. номіналом 200 грн., зразка 2014 року, серійний номер МАА006А0М/МАА000А0М; 1 шт. номіналом 500 грн., зразка 2015 року, серійний номер ХЕЕ999992/ХЕЕ9997207; 3 шт. номіналом 500 грн., зразка 2011 року, серійний номер И077260/И0702000; 4 шт. номіналом 500 грн., зразка 2015 року, серійний номер ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992; 4 шт. номіналом 500 грн., зразка 2015 року, серійний номер ХЕЕ999992/ХЕХЕ99922, всього у кількості 13 шт. були передані з відділу грошового обігу в Запорізькій області Департаменту грошового обігу Національного банку України представнику Національної поліції України.

З висновку експерта від 24.01.2018 року № 4-26 вбачається, що надані на дослідження чотири банкноти номіналом 500 грн., із серійними номерами ХЕЕ999992/ХЕЕ9997992, 2011 року; чотири банкноти номіналом 500 грн., із серійними номерами: ХЕЕ999992/ХЕХЕ99922, 2015 року, одна банкнота номіналом 500 грн., із серійним номером: ХЕЕ99992/ХЕЕ 9997207, 2011 року; три банкноти номіналом 500 грн. із серійними номерами И077260/И0702000, 2011 року; одна банкнота номіналом 200 грн., із серійним номером: МАА006А0М/МАА000А0М, 2014 року, не відповідають аналогічним справжнім грошовим знакам НБУ, які перебувають в офіційному обігу країні виробника - Україні та виготовлені струминним способом друку.

Відповідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2018 року, потерпілий ОСОБА_16 , у присутності двох понятих, серед пред`явлених для впізнання осіб впізнав на фотографії № 2 чоловіка, який купував у нього принтер та сканер за підроблені гроші в сумі 6 200 грн. Відповідно до вказаного протоколу на фотографії №2 зображений ОСОБА_10 .

В суді першої інстанції за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України були досліджені такі докази.

Потерпіла ОСОБА_26 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 12.10.2022 року вона працювала продавцем у магазині «Пивасов», що розташований у будинку № 25 по вул. Матросова у м. Запоріжжі. Її зміна закінчувалася о 21-00 год. і приблизно за 40 хвилин до закінчення робочого часу у приміщення магазину зайшов ОСОБА_10 (вона його впізнала під час судового засідання), який замовив пиво або напій «Сидр». Невдовзі після нього зайшов ще один чоловік (покупець). ОСОБА_10 у цей час постійно розмовляв по мобільному телефону, а коли він почав розраховуватися банківською карткою, не зміг цього зробити, так як було недостатньо грошових коштів на рахунку. Вона почала виконувати заказ іншого покупця і розвернулася спиною до покупців ( ОСОБА_10 та іншого чоловіка). У подальшому ОСОБА_10 так і не зміг не розрахувався, тому вийшов з приміщення магазину. Вона майже відразу помітила зникнення її мобільного телефону «IPhone XS Max», у корпусі чорного кольору, який лежав на прилавку біля касового апарату. Вона попрохала іншого чоловіка набрати її номер, але додзвонитися вони на її мобільний телефон вже не змогли, так як він був відключений, хоча зарядки на ньому було достатньо і він не міг розрядитися. Після цього, вона подзвонила до поліції і повідомила про крадіжку її мобільного телефону. Наступного дня вона зранку поїхала до відділу поліції, де подала письмову заяву про скоєне кримінальне правопорушення і її допитували, а після обіду з роботи їй подзвонили та повідомили, що хтось приніс її мобільний телефон. Пізніше вона приїхала на роботу і забрала свій телефон, на якому на захисному склі вона побачила невелике пошкодження. В той день у приміщенні магазину була встановлена камера відеоспостереження, з якої і було встановлено факт викрадення мобільного телефону.

Відповідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.10.2022 року, потерпіла ОСОБА_26 зазначила, що 12.10.2022 року невідома особа викрала належний їй мобільний телефон «IPhone XS Max», у корпусі чорного кольору.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_26 вбачається, що за формою голови, губ, носа, за кольором волосся та очей вона впізнала ОСОБА_10 як особу, яка скоїла крадіжку належного їй мобільного телефону «IPhone XS Max» 12.10.2022 року.

Свідок ОСОБА_38 в яка суді показала, що восени 2022 року вона працювала продавцем у магазині «Пивасов», що розташований у будинку № 25 по вул. Матросова у м. Запоріжжі. В той день вона була вперше на зміні. Зранку, відразу після відкриття магазину у до неї у приміщення зайшли жінка та чоловік, які принесли мобільний телефон у корпусі чорного кольору. При цьому, хтось з них зазначив, що переплутали зі своїм телефоном і взяли інший. Після цього вона подзвонила адміністратору і повідомила про це. В той же день, приблизно о 14 або 15 год. приїхала ОСОБА_26 і забрала вказаний телефон, зазначивши, що він належить саме їй.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_39 вбачається, вона за формою голови, губ, носа, за кольором волосся та очей впізнала ОСОБА_10 як особу, яка 13.10.2022 принесла на роботу мобільний телефон «IPhone XS Max»;

Згідно протоколу огляду предмету від 01.11.2022 року потерпіла ОСОБА_26 впізнала мобільний телефон «IPhone XS Max», викрадений у неї 12.10.2022 року у магазині «Пивасов» по вул. Матросова, 25 у м. Запоріжжі;

Відповідно протоколу огляду відеозапису з камер відео спостереження, розташованих у магазині « Пивасов » та долучених до нього фотознімків вбачається, що саме ОСОБА_10 зі столу о 20 год. 15 хв. 51 сек. здійснює крадіжку мобільного телефону у корпусі чорного кольору.

Також суд першої інстанції безпосередньо дослідив вказаний відеозапис з магазину « Пивасов »;

Згідно висновків судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/108-22/12452-ТВ від 04.11.2022 року, ринкова вартість мобільного телефону «IPhone XS Max» в корпусі чорного кольору об`ємом пам`яті на 64 Gb, який був придбаний 06.10.2022 року в б/в стані, на момент скоєння кримінального правопорушення (12.10.2022 року) складає 12 650 грн.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_10 визнав свою вину повністю у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими.

Вказані досліджені судом першої інстанції докази є допустимим, належними і достовірними. Колегія суддів під час перегляду справи не встановила обставин, що вони здобуті були в супереч вимогам КПК України, як наголошують обвинувачені і сторона захисту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вони узгоджуються між собою та доводять факт вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Зокрема, апеляційний суд вказує, що вина ОСОБА_8 доводиться тим, що в місці проживання у ОСОБА_8 виявлені підроблені банкноти, виявлено заготовки для підроблення коштів, виявлено механізм виготовлення таких коштів, що в своїй сукупності свідчить про виготовлення ним підроблених грошових коштів.

В колегії суддів відсутні будь-які сумніви в тому, що ОСОБА_8 здійснював виготовлення підроблених грошей, а не сувенірної продукції, адже показання самого ОСОБА_8 та вилучені речові докази у помешканні свідчить про те, що він розраховувався підробленими коштами за оренду кімнати, що останній повністю усвідомлював та передбачав, що передані кошти виготовлені ним і вони є підробленими.

Колегія суддів, перевіряючи вирок суду першої інстанції за епізодом 29.09.2017 року, повністю погоджується з висновками про доведення факту збуту ОСОБА_7 підроблених грошових коштів ОСОБА_8 , оскільки вказані висновки доведені показаннями потерпілої ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_34 , які повідомили про факт купівлі товарів обвинуваченим та видачі підробленої банкноти. Вказані свідки впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка збула грошові кошти.

Свідок ОСОБА_19 упізнав обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , як осіб, які намагалися купити в нього картоплю за сумнівні кошти, адже останні мали не типовий колір.

Також вказаний факт не заперечує й обвинувачена ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні повідомила про факт купівлі куртки у м. Вільнянську, продуктів харчування та намагання купити картоплю.

Судова колегія вважає, що дії ОСОБА_7 під час події були направленні на придбанні товарів, продуктів харчування за підроблені кошти, перевезення і зберіганні таких коштів.

Судова колегія, перевіряючи вирок суду першої інстанції за епізодом 13.07.2017 року повністю погоджується з тим, що ОСОБА_10 скоїв інкримінований злочин за ч. 1 ст.199 КК України. Вказаний висновок ґрунтується на тому, що докази та покази потерпілого ОСОБА_16 , які були досліджені вказують на те, що саме ОСОБА_10 здійснював телефонні дзвінки потерпілому, намагався знизити ціну за принтер і сканер, і саме він передав підроблені грошові кошти. Потерпілий його впізнав в суді першої інстанції.

Щодо епізоду за ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 під час події скоїв кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, з чим й погоджується судова колегія апеляційного суду, оскільки відеозаписом з відеозапису з місця події вбачається, що ОСОБА_10 мав прямий умисел на викрадення мобільного телефону потерпілої, адже обвинувачений деякий час ходив біля прилавку магазину, розмовляючи по телефону, після того, як потерпіла відійшла від прилавку, подивився чи спостерігає за ним потерпіла, і впевнившись, що він буде не помічений для інших людей здійснив правою рукою крадіжку мобільного телефону. Відразу праву руку з мобільним телефоном опустив до низу, щоб потерпіла не змогла побачити, коли підійшла до прилавку і стала напроти ОСОБА_10 .

Отже, ОСОБА_10 під час події здійснив всі дії для викрадення телефону, зокрема: намагався бути непомітним для потерплої, подивився по сторонам для оцінки можливості виявлення його суспільно-небезпечних дій, взяв телефон та відразу опустив вниз для уникнення факту виявлення його дій, виключив телефон.

В противагу доводам апелянтів, що обвинувачені не скоювали кримінальне правопорушення за ст.199 КК України, а їх дії були направлені лише на вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 КК України, на думку апеляційного суду такі твердження є безпідставним та таким, що спростовується матеріалами провадження.

При вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях особи складу злочину, передбаченого ст. 199 КК України, слід враховувати такі об`єктивні і суб`єктивні критерії: художнє оформлення грошового знаку чи державного цінного паперу, яке передбачає певний ступінь завершеності зображення, тобто відповідного орнаменту і наявності основних реквізитів (портрет, барельєф, пам`ятник), та їх узгодженість зі словами й цифрами, які визначають номінал грошового знака чи державного цінного папера; якість відтворення, що передбачає такий ступінь графічної та кольорової точності зображення, який дає винній особі підстави вважати можливим перебування виготовлених нею грошей чи державних цінних паперів у обігу.

Для відмежування фальшивомонетництва від шахрайства необхідно встановити, чи мають предмети підробки схожість за формою, розміром, кольором та іншими реквізитами зі справжніми, які знаходяться в обігу, купюрами, монетами, державними цінними паперами та лотерейними білетами. У тих випадках, коли можна виявити явні відмінності між фальшивкою та оригіналом, які виключають їх перебування в грошовому обігу, а також за наявності інших обставин, які дають змогу встановити, що особа, яка збувала фальшивку, мала на меті обманути обмежену кількість осіб, - такі дії можуть бути кваліфіковані як шахрайство.

Обман як характеристика заволодіння чужим майном шляхом шахрайства може полягати, наприклад, у збуті підробленого грошового знака в умовах, які ускладнюють виявлення підробки: у темну пору доби; в місцях, де знаходяться люди, які мають вади зору, або які не знають чи не зовсім знають як розпізнавати фальшиві гроші, малолітні або особи у стані сильного алкогольного сп`яніння тощо; використовуючи обстановку, коли збут відбувається в умовах, що відволікає увагу потерпілого від визначення автентичності переданої купюри; розраховуючи на елементарну неуважність потерпілого.

Відповідно до постанови Верховного суду від 22.11.2023 року у справі №157/146/18 касаційний суд дійшов до висновку, що випадки, коли винний внаслідок успішного збуту підроблених грошей в обмін на них отримав чуже майно, повністю охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 199 КК України, і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК (зокрема, за ст. 190) не потребують. Так само заволодіння особою внаслідок збуту підроблених грошей чужим майном додаткової кваліфікації за статтями, які передбачають відповідальність за викрадення цього майна, не потребує. Наявність такого факту підвищує ступінь суспільної небезпечності вчинених дій і повинна враховуватися судом при призначенні міри покарання.

За змістом апеляційних доводів обвинувачені та їх захисники вказували про те, що фактично дії обвинувачених ОСОБА_22 та ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ст.190 КК України. ОСОБА_8 виготовлював «сувенірну» продукцію, яку за своєю якістю неможливо вважати підробленими грошами.

Однак апеляційний суд дійшов до протилежних висновків, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що збут під виглядом грошей предметів, які лише частково нагадують грошові знаки, слід кваліфікувати як шахрайство, оскільки такі гроші не становлять небезпеки для грошового обігу в Україні. Якщо ж підроблення виконано майстерно, що виявити його можна лише уважно придивившись або за допомогою спеціальних приладів, у такому разі має місце виготовлення підроблених грошей, передбачене ст. 199 КК України.

При відмежуванні виготовлення з метою збуту підроблених грошей від їх збуту шляхом обману (шахрайство) необхідно враховувати об`єктивні й суб`єктивні критерії, зокрема умисел обвинувачених.

Так, відповідно до показань ОСОБА_8 він здійснював виготовлення грошових банкнот, один аркуш звичайного паперу він розділяв на 3 частини, для отримання дуже тонкого паперу. На одному з них він за допомогою принтера друкував лицьову сторону банкноти, потім на нього клеїв стрічку та водяний знак. Потім на іншій частині паперу за допомогою принтера друкував зворотну сторону купюри і склеював їх між собою, обрізаючи канцелярським ножем по формату купюри.

Крім того, ОСОБА_8 використовував гладкий папір, на захисній стрічці був присутній мікротекст, а на окремих купюрах зразка 2015 року маються імітація елементів голографічного захисту на відкритій книжці праворуч від обличчя Г.Сковороди на лицьовій частини купюри.

Більшість вилучених банкнот мають наскрізний елемент - (суміщене зображення) - зображення, всі елементи якого збігаються та доповнюють один одного під час розглядання банкноти проти світла.

Вилучені грошові кошти виконані багатоколірним друком за допомогою друкарських пристроїв. За місцем проживання ОСОБА_8 виявлено і вилучено безліч заготовок, зокрема листи де він вказував про підбір кольорів оригінальних банкнот, щоб у громадян було максимальне уявлення про справжність підроблених грошей.

Таким чином, умисел ОСОБА_8 був направлений саме на підробку національної валюти України у вигляді банкнот, а не на виготовлення «сувенірної продукції», про що свідчить спосіб виготовлення та якість цих купюр.

Суд повністю відхиляє версію апелянтів про те, що банкноти були «сувенірними», а тому в їх діях відсутній склад за ст.199 КК України через певні надписи, які не відповідають формі банкнот НБУ, оскільки такі надписи мають дрібний шрифт і вони не зроблені такими, щоб очевидно вказувати на несправжність купюри (зокрема замість напису на справжній купюрі «НАЦІОНАЛЬНИЙ БАНК УКРАЇНИ» підроблені купюри містять написи «РАЦІОНАЛЬНИЙ БЛАНК УКРАЇНИ», в той час як інші графічні зображення, колір, розмір банкноти, номінал, серія та номер купюри, виготовлені таким чином, що бути максимально візуально наближеними до таких елементів справжніх купюр.

Отже, колегія суддів вважає, що для осіб, які не мають спеціальних навичок і знань у кредитно-фінансових правовідносинах складно виявити різницю, яка не є очевидною без дослідження наведених вище деталей.

Таким чином, надписи та відмінності є мінімальними і не є очевидно невідповідними для справжніх грошових коштів, що в свою чергу утворює інкримінований склад злочину за ст.199 КК України.

Крім того, апеляційний суд окремо наголошує, що грошові кошти, які були виявлені працівниками поліції у потерпілій ОСОБА_17 , які вона розміняла у ОСОБА_34 в денний час фактично потрапили у вільний обіг, а тому такими діями було завдано шкоду кредитно-фінансовій системі України.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта захисника - обвинувачуваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 про те, що потерпіла ОСОБА_17 не є потерпілою в розумінні вимог ст. 55 КПК України.

Дійсно під час судового розгляду встановлено, що шкоду було спричинено не ОСОБА_17 , а ОСОБА_40 , яка не була визнана потерпілою.

Однак, колегія суддів вказує, що за ч. 7 ст. 55 КПК якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_35 подавала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження, що в свою чергу виключає визнання ОСОБА_34 , як потерпілої особи, однак вказана особа була залучена до провадження в якості свідка, що на думку судової колегії не є суттєвим та така обставина не спростовує винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.199 КК України і жодним чином не впливає на кваліфікацію його дій за вказаною статтею.

Щодо доводів про те, що у діях ОСОБА_7 відсутній умисел на вчинення злочину, передбаченого ст. 199 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки з огляду на показання потерпілої ОСОБА_17 саме ОСОБА_7 розрахувався з нею в магазині за продукти харчування підробленими грошами, а в подальшому намагався розрахуватися з ОСОБА_19 за картоплю, що поза розумних сумнівів свідчить про його умисел на скоєння кримінально-караного діяння за ст. 199 КК України (збут, придбання, перевезення з метою збуту та збут підробленої валюти України у виді банкнот).

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи про те, що ОСОБА_10 не скоював злочину за ст. 199 КК України, адже потерпілий ОСОБА_28 в судовому засіданні упізнав ОСОБА_10 , як особу, яка зателефонувала йому за оголошенням, торгувався з ним та в подальшому купив у нього принтер та сканер, розрахувавшись підробленими грошовими коштами. Вказані обставини також підтверджуються дослідженими судом першої інстанції протоколом про прийняття заяви потерпілого ОСОБА_28 про вчинене кримінальне правопорушення від 16.01.2018 року та вилученими підробленими банкнотами, що в свою чергу дає підстави для єдиного висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні вказаного злочину.

Щодо не допиту потерпілого ОСОБА_28 та деяких свідків під час судового розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не свідчать про істотне процесуальне порушення, виходячи з наступного.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 127/19452/16-к наголосив, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

Верховний Суд зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Положення ч.4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Судова колегія немає сумніву, що суд першої інстанції здійснив усі необхідні та можливі заходи для забезпечення явки в судове засідання свідків та потерпілого ОСОБА_16 , однак вони виявилися безуспішними.

За таких обставин суд відповідно до вимог процесуального закону відтворив показання свідка ОСОБА_23 , ОСОБА_34 , потерпілого ОСОБА_16 , які вони надавали під час попереднього судового розгляду, вирок за яким було скасовано ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13.09.2021 року не через невідповідність показань вказаних осіб фактичним обставинам справи.

Версія захисника про певні розбіжності у показаннях вищевикладених осіб є лише сформованою позицією захисту, оскільки показання свідків, а також потерпілого узгоджуються з іншими доказами кримінального провадження, а під час нового розгляду не було встановлено істотних обставин (нові чи інші обставини), які б вимагали безпосередньо здійснити повторний допит осіб.

В змісті апеляційної скарги захист також не вказує таких обставин, які вимагали здійснити допит свідків чи потерпілого, що в свою чергу впливало на не винуватість обвинувачених.

Щодо доводів про те, що ОСОБА_10 не скоював кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відеозаписом чітко зафіксовано, що ОСОБА_10 здійснив всі умисні дії для викрадення телефону у потерпілої, зокрема дочекався, коли потерпіла та інший відвідувач магазину відволіклись, після чого взяв телефон зі стійки та швидко опустив його вниз, залишив приміщенням магазину та виключив телефон.

Факт повернення телефону наступного дня, після звернення потерпілої до органів поліції не спростовує факту скоєння викрадення майна та завдання потерпілій збитків і моральної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду наголосив, що існують підстави для пом`якшення йому кримінального покарання.

Колегія суддів вважає, що за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України суд першої інстанції призначив покарання у відповідності з положеннями Загальної частини КК України - у межах, встановлених санкціями статті Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

У справі «Скоппола проти Італії № 2» від 17.09.2009 р. ЄСПЛ виклав правову позицію, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Кримінальне покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, суд призначає покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Колегія суддів зауважує, що наявність у ОСОБА_8 роботи, родини та постійний дохід не може бути єдиною підставою для пом`якшення покарання за скоєне суспільно-небезпечне діяння.

Навпаки встановлено, що ОСОБА_8 здійснював посягання не на майно окремих громадян, а на кредитно-фінансову систему України, тим самим підвищуючи свою небезпечність для суспільства.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі, що він має позитивні характеристики, мають формальний характер, і є сформованою правовою позицією, яка направлена на зменшення призначеного кримінального покарання за скоєне суспільно-небезпечне діяння.

Таким чином, доводи в частині призначеного покарання не містять належних обґрунтувань, які могли б свідчити про наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також свідчать про явну несправедливість призначеного покарання.

Отже з огляду на тяжкість злочину, обставини його скоєння та данні про особу обвинуваченого, з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апелянта в цій частині.

Апеляційний суд вважає, що доводи прокурора в частині не визнання судом першої інстанції кваліфікуючої ознаки «організована група» є необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 3 статті 28 КК України визначено, що злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для зайняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукування співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складання плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об`єднання осіб для зайняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин.

Організована група, на відміну від групи з попередньою змовою (без попередньої змови), утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу.

Належить ураховувати, що співучасть у злочині не є тотожним поняттям співучасті в злочинній діяльності, оскільки співучасть у злочині полягає у взаємодії співучасників, спрямованій лише на забезпечення злочинного результату, співучасть же у злочинній діяльності передбачає забезпечення не тільки злочинного результату, але й збереження самого об`єднання на майбутнє (як цілісного суб`єкта злочинної діяльності).

У судовому рішенні має бути наведено не тільки докази щодо конкретного злочину, вчиненого злочинним об`єднанням, але й стосовно діяльності винних, безпосередньо пов`язаної з утворенням такого об`єднання (від ситуативних дій осіб, які мали наміри поєднати свої умисли щодо утворення злочинного об`єднання з метою вчинення конкретних злочинів, до цілком змістовних зв`язків цих осіб, які набувають по суті статусу учасників такого об`єднання, яке за своїми видовими характеристиками точно відповідає законодавчо визначеному його змісту).

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 лютого 2015 року у справі № 5-38кс14.

Враховуючи зміст апеляційної скарги прокурора та висновки місцевого суду, колегія суддів дійшла до висновку, що прокурором не доведено те, що обвинувачені під час вчиненні інкримінованих подій утворили стійке об`єднання з розподілом всіх ролей, єдиним планом, обізнаності з цим планом, що унеможливлює доведення організованої групи.

Більш того, прокурором в апеляційні скарзі також не було наведено обґрунтованих відомостей про вчинення злочинів саме організованою групою, прокурор лише описав перебіг подій і обставин, які були вчиненні обвинуваченими.

Будь-яких доказів на те, що обвинувачені мали стійке об`єднання, план та ознайомлення учасників з планом, прокурором не було надано.

Навпаки, встановлено зворотне, що учасники не підтримували стійке спілкування, а ОСОБА_10 і ОСОБА_9 познайомилися лише 29.09.2017 року під час поїздки до м. Гуляйполе.

Наявність номеру мобільного телефону ОСОБА_24 у записній книжці у мобільному телефоні ОСОБА_8 не спростовує висновків суду першої інстанції в цій частини, оскільки ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_9 не знав до кримінального провадження, дійсно у його телефоні був записаний її номер телефону, але як номер мобільного телефону, з якого йому дзвонив ОСОБА_7 . Останній підтвердив вказану інформацію. Цей факт не спростований стороною обвинувачення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про відсутність кваліфікуючої ознаки, як організована група.

Суд також відхиляє доводи прокурора про те, що суд неправильно здійснив оцінку доказів сторони обвинувачення та пройшов до помилкового висновку про виправдання ОСОБА_9 , оскільки матеріали провадження, зокрема показання обвинувачених, свідків, потерпілих, письмові докази свідчить про те, що працювала чоловічим перукарем, де і познайомилася з ОСОБА_7 . Вона не знала, чим ОСОБА_7 займався, та де заробляв, її це не цікавило. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вона не знала. З останнім познайомилися лише 29.09.2017 року, а з ОСОБА_8 - вже під час кримінального провадження.

Будь-яких інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 сторона обвинувачення не надала, що в свою чергу свідчить про недоведеність винуватості і наявність підстав для виправдання її за п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Доводи прокурора про нібито процесуальні правопорушення, які зокрема полягають у не врученні сторонам провадження повного тексту вироку є необґрунтованими та не впливають на висновки суду.

Апеляційний суд вказує, що не у всіх випадках порушення, зокрема процесуальні мають прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду.

Для вирішення питання, чи може порушення стати підставою для визнання доказів недопустимими, чи скасування вироку та направлення на нових розгляд необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес, характер та співвіднести такі обставини з правами і свободами обвинуваченого.

Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням і наслідками, внаслідок певних порушень.

Враховуючи об`ємність справи, наявності чотирьох обвинувачених, декілька епізодів суспільно - небезпечних діянь, великих обсяг тексту, речових доказів, відсутність будь-яких наслідків, внаслідок не вручення повного тексту в день проголошення вироку, судова колегія вважає, що така обставина не вплинула на висновки суду першої інстанції та на процес апеляційного перегляду (жоден з апелянтів не відчув негативних наслідків та не був позбавлений можливості в строк, передбачений законом подати апеляційну скаргу), а тому в цій частині доводи прокурора не дають підстави для скасування такого вироку.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне судове рішення з одних лише формальних підстав, оскільки такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (розгляд в розумні строки, справедливості, рівності тощо).

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено таємницю нарадчої кімнати не підтверджені матеріалами справи, а також будь-якими іншими доказами, тому не заслуговують на увагу.

Таємниця наради суддів є одним із найважливіших принципів правосуддя, що служить гарантією об`єктивності, незалежності, безсторонності, неупередженості та справедливості суду. Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання.

Видалення суду до нарадчої кімнати було здійснено з дотриманням вимог статей 366, 367 КПК, що у апеляційній скарзі не заперечується.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду у постанові від 24.02.2020 за номером справи N 128/2455/15, в якому зазначено, що з урахуванням ст. 367 КПК України вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні судових рішень в інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, якщо воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до доводів прокурора встановлено, що такі рішення суддею суду першої інстанції ухвалено по кримінальному провадженню за ч.1 ст.286 КК України про накладення арешту на автомобілі.

Відповідно до змісту судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що у судове засідання за справою №333/7112/23 слідчий ОСОБА_41 та інші заінтересовані особи не з`явилися.

Вказані автомобілі та предмет арешту не стосується кримінального провадження відносно обвинувачених у цій справі, а тому така обставина не могла істотно вплинути на ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Інші доводи, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянтів щодо незаконності і необґрунтованості вироку місцевого суду та наявності підстав для закриття кримінального провадження не встановлені, а доводи апелянтів зводяться лише до переоцінки встановлених місцевим судом обставин події.

Під час апеляційного перегляду сторона обвинувачення та захисник обвинувачення ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 підтримали клопотання про повторне дослідження доказів в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Учасник судового провадження має не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з якими порушеннями чи взагалі не досліджені.

Стаття 23 КПК не розглядається як така, що автоматично висуває вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування вироку в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд робить лише юридичну оцінку ситуації постановленого вироку та не вимагає нового безпосереднього дослідження доказів.

Якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (рішення Верховного Суду у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих підтверджень щодо необхідності цих дій. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду від 10 червня 2020 року (справа № 712/2341/15-к, провадження № 51-6364км19).

Окрім того, сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Колегія суддів вважає, що докази кримінального провадження, покази свідків, потерпілих та інших осіб, не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України.

Заявлені клопотання під час апеляційного перегляду є безпідставними, оскільки таке повторне дослідження вже встановлених обставин є недоцільним, по-скільки всі обставини, які є істотними були належним чином дослідженні судом першої інстанції безпосередньо і будь-яких сумнівів в правильності їх оцінки в колегії суддів не викликають.

Колегія суддів погоджується повністю з висновками місцевого суду та не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання прокурора.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_13 .

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_13 , залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2023 року, відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4