Справа № 161/2932/23 Провадження №11-кп/802/523/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою цивільного відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 , (Baumann Brunke Hinrich) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_10 , (Baumann Brunke Hinrich), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Брінкум, Нижня Саксонія, Німеччина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , німця, громадянина Німеччини, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, пов`язану із лікуванням потерпілої в сумі 29023 (двадцять дев`ять тисяч двадцять три) грн. та моральну шкоду в сумі 6000 (шість тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) в користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) в користь потерпілої ОСОБА_8 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. та процесуальні витрати (витрати на перекладача) в сумі 5698 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн.

Речовий доказ: автомобіль марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , який поміщений на територію спецмайданчика тимчасово затриманих транспортних засобів центру забезпечення ГУНП у Волинській області, що за адресою: вул.Ківерцівська, 34, м. Луцьк, Волинська область, передано за належністю ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ).

Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді 09.01.2023,- скасовано.

Так, ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) визнаний винним і засуджений за те, що він 05 січня 2023 року близько 15 год. 25 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagtn Golf» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись ним по вул.Конякіна в напрямку вул.Гордіюк, м.Луцька зі сторони вул.Карбишева, зі швидкістю 20 км/год., в крайній правій смузі, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташовується поблизу буд. №12 вул.Гордіюк в м.Луцьку, перед яким рухався автомобіль (марка модель в ході досудового слідства не встановлено), в лівій смузі руху попереду в попутному напрямку та зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, продовжував рух прямо зі сталою швидкістю, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, порушивши п.п.2.3 (б), 12.1, 12.3, 18.1, 18.4 ПДР України, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, таким чином не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , 1976 року народження, яка здійснювала перехід проїзної частини дороги по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху транспортного засобу та здійснив наїзд на останнього.

Внаслідок вищевказаних грубих порушень ПДР України водій ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив пішоходу ОСОБА_8 , 1976 року народження, згідно висновку судово-медичної експертизи №31 від 18.01.2023, тілесні ушкодження у вигляді: закритого відламкового імпресійного внутрішньо-суглобового перелому зовнішнього виростка правої велико-гомілкової кістки зі зміщенням, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для загоєння перелому необхідний час більше 21-ї доби.

Отже, у прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками є грубі порушення водієм ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001, а саме: п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, 18.1, 18.4 ПДР України: п.2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; п.18.4 якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

У поданій апеляційній скарзі цивільний відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України не погоджується із вироком суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої до цього бюро, оскільки вважає його в цій частині незаконним та необґрунтованим через порушення судом норм кримінального процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неправильне встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зазначає про те, судом першої інстанції не було взято до уваги норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де зокрема у ст.24 визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Вказує, що такі витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Проте, суд першої інстанції належним чином не дослідив жодного доказу щодо підтвердження розміру шкоди і не вказав жодного доказу, що підтверджує суму відшкодування шкоди, що є його обов`язком.

Окрім того вказує, що є незрозумілим з якого медичного документа була необхідна купівля медичних препаратів клексан (протитромбозний препатар), орцерин (протитромбозний препатар), ротавіт (дієтична добавка), де-спат (протизапальне), депіофен (протизапальний препарат), парацетамол (анальгетик).

Витрати в розмірі 80 грн. підтверджені актом виконання робіт, з якого неможливо встановити, яку послугу було надано, а також не надано рахунку і доказів оплати цього акту на рахунки медичного закладу.

Цивільним позивачем також не надано рахунок за яким було сплачено кошти в сумі 10 010 грн. щодо лікувальної фізкультури, з якого можливо було б встановити чи дійсно це пов`язано з лікуванням, так як отримувачем коштів є організація «Курорти України». Тобто з квитанції не можливо встановити пов`язаність з ДТП, які саме послуги було надано цієї організацією. Єдиним підтвердженням є рахунок, який не було надано.

Тому вважає, що суд стягнув шкоду за витрати, що не пов`язані з ДТП та ліками, які не вказані в жодному медичному документі наданому цивільним позивачем.

Також вважає неправильним вирок в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Так, зазначає, що моральна шкода обраховуються не із суми заявленої ціни позову моральної шкоди, а з суми розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням та становить 5% від цієї суми, тобто з урахуванням вищевказаних витрат, з яким МТСБУ може погодитися моральна шкода становить: 15 040 грн. (імплант) + 545 грн. 70 коп. (милиці) * 0,05 = 779 грн. 38 коп., тобто це сума моральної шкоди, які повинно відшкодувати МТСБУ з урахуванням підтверджених витрат на лікування. А тому вважає, що судом першої інстанції невірно було розраховано моральну шкоду, що є порушенням ст.91 КПК України та ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Окрім того, вважає, що цивільний позов подано передчасно, оскільки в порушення ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілим до МТСБУ не було надано оригінали чеків, що підтверджують витрати на лікування внаслідок чого позбавляє можливості останнього розслідувати страховий випадок. Водночас, певна кількість чеків є нерозбірливими з яких неможливо встановити пов`язаність з ДТП.

Також зазначає про те, що у зв`язку з розглядом кримінального провадження щодо ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) у МТСБУ виникає обов`язок призупинити розгляд заяви потерпілого згідно із абз.4 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилаючись на вищенаведене, апелянт просить скасувати оскаржуваний вирок в частині цивільного позову до МТСБУ та відмовити в його задоволенні. Також просить зупинити виконання вироку в цій частині.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 на апеляційну скаргу подав письмові заперечення в яких апеляційні доводи вважає безпідставними та просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Зазначає про те, що Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку, що цивільний позов може бути пред`явлений в межах кримінального провадження до МТСБУ як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо подання заяви про страхове відшкодування до МТСБУ протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП зазначає про те, що визначений згаданим Законом порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою є не досудовим порядком урегулювання спору, визначений як обов`язків в розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про відшкодування страхового відшкодування. Особа сама вправі обирати способи відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що узгоджується із ст.ст.15, 16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування: перший - звернення із заявою до МТСБУ, а другий звернення до суду з вимогою до МТСБУ. Тому можливість пред`явлення позову до МТСБУ у кримінальному провадженні без попереднього звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування цілком відповідає згаданому Закону та правовим позиціям Верховного Суду.

Щодо апеляційних доводів про не дослідження доказів на підтвердження розміру шкоди зазначає про те, що надані до позовної заяви документи підтверджують тимчасову непрацездатність ОСОБА_8 внаслідок травми в результаті ДТП в період з січня 2023 по березень 2023 року. Підтвердженням понесених витрат є відповідні квитанції, що містяться в матеріалах кримінального провадження. Так загальна сума витрат на лікування становить 19013 грн. 44 коп. Подані докази досліджувались безпосередньо судом, а перед цим вони надсилались МТСБУ.

З приводу оплати ОСОБА_8 10010 грн. реабілітації (лікувальна фізкультура) зазначає про те, що при матеріалах справи є консультативні висновки спеціаліста та квитанції про сплату цих витрат. Тому, апеляційні доводи щодо неможливості встановлення пов`язаності цих витрат саме з ДТП є цілком безпідставними.

Окрім того, вважає цілком безпідставними апеляційні доводи щодо неправомірності стягнення моральної шкоди.

Обвинувачений та представник цивільного відповідача будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, до суду не з`явились. Будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду кримінального провадження до суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, учасників кримінального провадження з приводу апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції - це рішення суду, яке безумовно повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України.

Цим вимогам закону судове рішення і, зокрема в оскаржуваній його частині, в повній мірі не відповідає.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та кваліфікація його дій, вид та розмір призначеного покарання, ніким з учасників судового провадження не оспорюються, тому в цих частинах апеляційним судом у відповідності до ст.404 КПК України не перевіряються.

Водночас, цивільний відповідач - МТСБУ вказує про необґрунтованість та незаконність вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої до страховика, що стосується матеріальної шкоди, пов`язаної із лікуванням потерпілої, та моральної шкоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Встановлено і те, що на момент настання ДТП транспортний засіб марки «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) було забезпечено договором міжнародного обов`язкового страхування «Зелена карта».

Місцевий суд дійшов висновку про необхідність стягнення і, зокрема з МТСБУ як матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої в розмірі 29023 грн., так і моральної шкоди в сумі 6000 грн.

З приводу апеляційних доводів щодо незаконності вироку суду в частині цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної із лікуванням потерпілої, то апеляційний суд вважає їх цілком безпідставними, оскільки місцевим судом в цій частині у повній мірі було дотримано вимог чинного законодавства.

Підтримуючи вирок в цій частині апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до п.41.2 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; б) власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду; в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Пунктом 23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Стаття 24 цього ж Закону визначає порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням потерпілого, де в п.24.1 передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

На підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням, потерпілою стороною до цивільного позову було долучено документи про понесені нею витрати, а саме виписки із медичної документації, листки непрацездатності, чеки, квитанції, рахунки-фактури, акт приймання-передачі наданих медичних послуг, тощо.

Суд першої інстанції належним чином дослідивши надані потерпілою документи, встановив, що шкода, пов`язана з лікуванням потерпілої внаслідок ДТП в сумі 29023 грн. є обґрунтованою та підтверджена документально, а тому ухвалив стягнути її з МТСБУ, і з цим повністю погоджується апеляційний суд.

При цьому, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції стягнув з МТСБУ шкоду за витрати, які не пов`язані з ДТП та ліками із посиланням на те, що вони не вказані в жодному медичному документі наданому потерпілою, на увагу суду не заслуговують як безпідставні, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, витрати потерпілою понесені були саме внаслідок травми від ДТП в період з січня по березень 2023 року, що й підтверджено відповідними доказами, які апеляційний суд вважає належними та допустимими. Підтвердженими належними доказами є також витрати щодо реабілітації потерпілої після ДТП саме у зв`язку з цією подією.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої про стягнення матеріальної шкоди скасуванню та відмови у його задоволенні, як про це просить апелянт, не підлягає, оскільки він є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим і розумінні ст.370 КПК України.

З приводу апеляційних доводів щодо незаконності вироку суду в частині цивільного позову про стягнення з МТСБУ моральної шкоди в користь потерпілої, то апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими, так як місцевим судом в цій частині у повній мірі не дотримано вимог чинного законодавства.

Висновок місцевого суду про необхідність стягнення моральної шкоди є правильним, однак її сума невірно визначена з урахуванням наступного.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Пункт 50 ст.1 Закону України дає визначення поняттю страхова виплата (страхове відшкодування) це грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.

З вироку вбачається, що місцевий суд розмір моральної шкоди визначив виходячи із всього ліміту суми страхового відшкодування вказаного у договорі міжнародного обов`язкового страхування «Зелена карта», а саме 120 000 грн., а не із фактичної страхової виплати, тобто встановленого розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої 29023 грн., що не відповідає положенням ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

А тому, вирок суду в цій частині підлягає зміні шляхом правильного визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з МТСБУ на користь потерпілої.

Такими чином, оскільки розмір шкоди, пов`язаної із лікуванням потерпілої, який підтверджено відповідними доказами у матеріалах кримінального провадження становить 29023 грн., то моральна шкода від цієї суми з урахуванням її 5 відсотків буде становити 1451 грн. 15 коп. (29023 х 5%).

Зважаючи на вищевикладене, оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої до МТСБУ про стягнення моральної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення її суми.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про те, що у постанові Великої Палати Верховного суду від 19.06.2018 у справі №465/4621/16-к колегія суддів зазначила, що для розгляду у кримінальному провадженні цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.

У зв`язку з цим, апеляційні доводи про передчасність подання позову з посиланням на ст.35 вказаного Закону є цілком неспроможними.

Усі інші апеляційні доводи з приводу незаконності вироку суду в оскаржуваній його частинах колегія суддів вважає такими, що зводяться до безпідставної відмови у пред`явленому позові потерпілої до МТСБУ.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга цивільного відповідача МТСБУ підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу цивільного відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2023 року щодо ОСОБА_10 , (Baumann Brunke Hinrich) в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши її суму до 1451 (одна тисяча чотириста п`ятдесят одна) грн. 15 коп.

В решті вирок суду в даному провадженні залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді