Справа № 462/3211/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1096/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року за ч.2 ст. 286 КК України, -

встановила:

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Зобов`язано ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 23.01.2023, приблизно о 09:40 год., керуючи автомобілем марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_1 та розпочинаючи ним рух з вул. Насінної в напрямку до прибудинкової території будинку № 91 В на вул. Любінській у м. Львові, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Р.1 п.1.5, Р.2 п.2.3 п. „б д, Р. 10 п.п. 10.9 ПДР України, які виразилися в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, розпочинаючи рух заднім ходом у напрямку до будинку № 91 В на вул. Любінській у м. Львові, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, не переконався, що це буде безпечним та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка в цей час знаходилася на проїзній частині позаду вказаного автомобіля та яку він мав можливість об`єктивно виявити. В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_9 , згідно висновку експерта, отримала закриту травму грудної клітки та тазу у вигляді переломів груднини та множинних переломів ребер по різних анатомічних лініях, крововиливів в легені, перелому тіла 3-го грудного хребця, розрив грудного відділу аорти з крововиливом в навколишні м`які тканини (стравохід, середостіння), переломи кісток тазу, що призвело до внутрішньої кровотечі та гострої крововтрати, і як наслідок до її смерті.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити шляхом скасування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, в решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_6 до моменту дорожньо-транспортної пригоди працював і являється єдиним годувальником в сім`ї, а позбавлення його права керувати транспортним засобом суттєво вплине на їхнє матеріальне становище.

Зазначає, що ОСОБА_6 працює водієм на підприємстві критичної інфраструктури AT Львівгаз в складі аварійно-відновлювальної бригади 104, приймає участь в ліквідації наслідків ракетних ударів ворога в м. Львові і області та в ремонтних роботах газотранспортної системи.

Звертає увагу, що керівництво AT Львівгаз звернулося з листом до Залізничного районного суду м. Львова, в якому просило не позбавляти ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами у зв`язку з виробничою необхідністю та дефіцитом кваліфікованих водіїв. Проте, суд першої інстанції не врахував зазначених обставин і не прийняв дане прохання до уваги.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, розкаявся в скоєному та вислювлює з цього приводу щирий жаль, активно сприяв в розкритті злочину. На місці події надавав допомогу потерпілій, яка відмовилася від госпіталізації, пропонував свої послуги по відшкодуванню завданих збитків. До того ж, він погодився з недоцільністю дослідження в суді доказів щодо обставин ДТП, які ним не оспорюються, чим сприяв встановленню судом об`єктивної істини у справі.

Окрім цього, ОСОБА_6 по місцю проживання і роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, опікується онкологічно хворою дружиною ОСОБА_10 - інвалідом другої групи.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності та в апеляційній скарзі не оспорюються.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт, вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно із статтею 12 КК України є тяжким злочином; обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено. Враховано, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, працевлаштований водієм автотранспортних засобів служби автотранспорту АТ "Львівгаз", має стаж водія понад 47 років, позитивно характеризується з місця праці, син ОСОБА_11 проходить службу в реактивному артилерійському дивізіоні в/ч НОМЕР_2 та безпосередньо приймає у часть в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, дружина є інвалідом ІІ групи, внаслідок онкологічного захворювання, згідно досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький та виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства. З огляду на наведене, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 основне покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України та підставно звільнив останнього від відбування такого з випробуванням з іспитовим строком один рік і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Ті, пом`якшуючі покарання обставини, на які покликається апелянт у своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції враховані.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, районний суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 працює водієм на підприємстві критичної інфраструктури АТ «Львівгаз» в складі аварійно-відновлювальної бригади «104», опікується онкологічно хворою дружиною ОСОБА_10 , яка є інвалідом другої групи, а тому відсутність права керування транспортними засобами явно погіршить становище обвинуваченого, при цьому не буде ефективним для виправлення обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведене, з огляду на індивідуалізацію покарання, колегія суддів приходить до висновку про доцільність, в даному конкретному випадку, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 лише основного покарання без застосування додаткового, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок в цій частині підлягає зміні, прийняте рішення не призведе до порушення засад виваженості, що включають наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - задоволити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4