Справа № 732/565/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/650/23
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 20 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001320, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2023 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.09.2022р. за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.09.2022р. та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць позбавлення волі.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувався.

Строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_7 за сукупністю вироків, - ухвалено рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на залучення експерта в сумі 1194,90 на користь держави.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити оскаржуваний вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Свою апеляційну скаргу обвинувачений обґрунтовує посиланням на ч.1 ст. 78 КК України, відповідно до якої, як зазначає апелянт, категорично не заборонено повторне застосування ст. 75 КК України до осіб, які у період іспитового строку вчинили новий злочин. Крім того, вказує автор скарги, Постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» не містить категоричної заборони щодо призначення такого покарання за вказаних обставин. А тому, з урахуванням наявності пом`якшуючих обставин: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне добровільне відшкодування завданих збитків, просить колегію суддів звільнити від основного покарання за ч.4 ст. 185 КК України, призначивши покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та знову вчинив крадіжку чужого майна.

Так, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався, останній раз - Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 11.02.2023 №2915-ІХ, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, а саме 18 квітня 2023 року, близько 13-00 години, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на території нефункціонуючого фермерського господарства за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно та з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що неповнолітній ОСОБА_8 спить поблизу дерева, а його телефон знаходится поряд з ним, таємно викрав належне потерпілому майно, а саме : мобільний телефон марки «Redmi 9C NFC Sunrise Оrange» 3 Gb RAM, 64 Gb ROM, вартістю 3856,45 грн, який був у чохлі марки «4YOU» вартістю 184,30 грн, з двома сім-картками оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» вартістю 300 грн, чим завдав ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 4340,75 грн.

Заслухавши доповідача, доводи на підтримку вимог апеляційної скарги обвинуваченого, з`ясувавши думку прокурора, який вказував про безпідставність доводів скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, та кваліфікація дій останнього учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного його вік, сімейний стан, освіту, стан здоров`я. Крім того, судом враховано, що обвинувачений за місцем проживання характеризується незадовільно, не працює, не перебуває на обліку як безробітний, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності, раніше судимий.

Також судом враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується доводів апелянта про безпідставність незастосування судом положень ст. 75 КК України, то колегія суддів зауважує наступне.

Із роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вбачається, що частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вчинення засудженим протягом іспитового строку будь-якого ступеня тяжкості нового кримінального правопорушення визнається законом найсуттєвішим порушенням умов випробування.

Системний аналіз закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди повинні розцінювати як порушення умов застосування статті 75 КК при звільнення від відбування покарання.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами провадження підтверджується, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.09.2022р. ОСОБА_7 було засуджено за вчинення кримінального провопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України визначено іспитовий строк 3 роки. Вирок набрав законної сили 14 жовтня 2022 року.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку, а тому покарання обвинуваченому має бути призначене з урахуванням положень ч.1 ст.71, ч.3 ст.78 КК України, за сукупністю вироків, при цьому повторне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

А тому, виходячи з того, що підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України відсутні, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів обвинуваченого викладених у апеляційній скарзі.

Враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги ст.ст. 65-67 КК України, та ОСОБА_7 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення, та даним про його особу, з урахуванням даних, що його характеризують, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому апеляційний суд вважає призначене ОСОБА_7 покарання достатньо обґрунтованим та таким, що сприятиме його меті, яка передбачена ст. 50 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4