КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2231/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

27 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року,-

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про скасування обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою . Відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про взяття на особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_8 . Задоволено клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 28 березня 2022 року включно.

Мотивуючи таке рішення, суд першої інстанції при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 врахував дані про його особу, а саме те, що він є раніше судимим за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, а на даний час обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжких, які, згідно обвинувачення, було вчинено організованою групою на території ДУ «Київський слідчий ізолятор», тобто режимного об`єкту, та пов`язане з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків. Ці обставини, за відсутності інших даних, які б переконливо могли б свідчити про зменшення негативних ризиків в частині шкідливої процесуальної поведінки ОСОБА_8 , вказують про підвищену небезпеку протиправних дій ОСОБА_8 , що в свою чергу, з урахуванням розподілення ролей осіб, що обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, на переконання суду, створює реальні ризики як щодо його можливості за першої нагоди переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в даному конкретному випадку не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку за можливе при постановленні ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали, а також у зв`язку із не відповідністю фактичним обставинам кримінального провадження, порушення судом вимоги кримінального процесуального закону та залишення поза увагою практику Європейського Суду з прав людини, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року. Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та негайно останнього звільнити з-під варти.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржуване судове рішення було постановлено незаконним складом суду, оскільки його заяви від 06 червня 2019 року про відвід колегії суддів у складі суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , від 10 березня 2021 року про відвід судді ОСОБА_22 , заява від 17 березня 2021 року про відвід судді ОСОБА_1 були залишені без задоволення, а заява від 08 червня 2021 року про відвід судді ОСОБА_1 була залишена без розгляду з урахуванням несформованого суду присяжних, до компетенції яких відноситься розгляд питань про відвід суддів.

Крім того, апелянт зазначає, що судом було порушено вимоги ст. 194 КПК України, оскільки судом присяжних було безпідставно задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою з огляду на відсутність в матеріалах кримінального провадження належних, допустимих та достовірних доказів про наявність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також апелянт вказує, що судом було істотно порушено положення п. п. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на «відсутність розумної підозри щодо причетності підзахисного до кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються» та на «відсутність обов`язкової наявності суттєвих і наявних підстав та належної їх конкретизації при обранні запобіжного заходу», що при прийнятті судового рішення не було враховано; залишено поза увагою практику Європейського суду з прав людини, що на його переконання є підставою для скасування судового рішення.

В неодноразових доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 зазначає, що оскаржувана ухвала про продовження строку тримання під вартою постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, внаслідок взяття за її основу завідомо незаконного судового рішення про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 від 22 грудня 2021 року, ухваленого незаконним складом суду та відсутністю у ній підпису судді. Вказує, що прийняте судове рішення було ухвалено за відсутності правових підстав для здійснення судового провадження, оскільки складання, затвердження та подання обвинувального акту до суду було здійснено поза межами строку досудового розслідування. З вказаних підстав захисник вважає, що кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає закриттю.

Крім того, апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 є патріотом України, займає проукраїнську позицію та захищав державний суверенітет і цілісність України на сході України у період 2014 - 2015 років, має значний досвід бойових дій та організації супротиву окупантам, однак утримується на значній відстані від міста Києва у Білоцерківській виправній колонії (№35) у місті Біла Церква. Вказані обставини є загрозою для вбивства обвинуваченого, оскільки він перебуває у так званих розстрільних списках ЛДНР з 2014 року, а в разі реалізації оточення та захоплення окупантами міста Києва ОСОБА_8 загрожує смерть.

Апелянт зазначає, на порушення права його підзахисного на життя, гарантованого ст. 3 Конституцією України та ст. 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки заява захисника про застосування положень ст. 615 КПК України в умовах воєнного стану для участі у супротиві російським окупантам та негайне звільнення з-під варти обвинуваченого не було розглянуто.

Також апелянт вказує, що прокурори створили штучні обставини про те, що підзахисний схильний до суїциду та самоушкодження з метою ухилення від відбування від покарання. Однак, станом на 25.01.22 та на дату ухвалення оскаржуваної ухвали підзахисний не мав статусу засудженого. Разом з тим, прокурор послався на наказ № 184 від 30.12.21 стосовно постановлення ОСОБА_8 на профілактичний облік. Наказ начальника Білоцерківської виправної колонії № (35) № 184 виданий з кричущими порушеннями вимог законодавства, який адміністративний суд скасував його як незаконний.

Крім того, апелянт зазначає, що прокурор послався на недостовірні та недопустимі докали у своєму клопотанні, які, вочевидь використав, суд першої інстанції при ухваленій оскаржуваної ухвали. Так, прокурор послався на Рапорт психолога ОСОБА_23 від 16.12.2018, зазначений рапорт не може слугувати законним джерелом належних, допустимих і достовірних доказів. Оскільки, рапорт складений підлеглим начальника вправної колонії, тобто особою, яка яка перебуває в залежному становищі від особи, як свого начальника, що викликає розумний сумнів у достовірності цього «документа». Також, «Рапорт» є сфальшованим, оскільки у ньому містяться недостовірні відомості стосовно підзахисного.

Також апелянт вказує, що рапорт від 16.12.2019 - не містить відомостей про його реєстрацію у виправній колонії службою діловодства у відповідності до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 р. за №736/27181). Відтак, зазначений «Рапорт» є чернеткою, складеною у приватному порядку - за домовленістю між начальником виправної колонії та«психологом» ОСОБА_23, а тому не може використовуватись як законний засіб доказування у справі. Аналогічний за змістом рапорт сфальшовано «психологом» ОСОБА_45.

Крім того, апелянт зазначає, що посилання у висновку на дисциплінарні стягнення, то вони штучно створені адміністрацією виправної колонії за обставин та причин здійснення незаконного тиску, організованому прокурорами. Зокрема, колишньому головному військовому прокурору ОСОБА_24 , його поплічникам необхідно було створити негативний образ підзахисного як злісного порушника дисципліни. Адміністрація колонії слухняно виконувала завдання прокурорів, використовуючи будь-який найменший привід для застосування стягнень. При цьому, строки дисциплінарних стягнень погашені.

Також апелянт вказує, що поміщення ОСОБА_8 у так званий «карцер» від 30.08.19 вчинено адміністрацією виправної колонії з порушеннями, що навіть Київський окружний адміністративний суд змушений був визнати ці порушення та ухвали рішення про скасування наказу про поміщення підзахисного до так званого «карцера», якого у виправній колонії не існує.

Апелянт зазначає, що фіктивною та незаконною є «характеристика» полковника ОСОБА_25 , оскільки «документ» не містить дати його видання; автор навіть не спромігся навести часові рамки та про які саме події йдеться у «характеристиці»; ОСОБА_26 не був безпосереднім начальником підзахисного ОСОБА_8 , не мав права давати будь-які характеристики відносно нього.

Крім того, апелянт вказує, що були заявлені відводи присяжним ОСОБА_27 (вхідний № 108967/21-Вх), ОСОБА_28 (вхідний № 108972/21-Вх), ОСОБА_29 (вхідний № 108976/21-Вх), ОСОБА_30 (вхідний №108979/21-Bx), ОСОБА_31 (вхідний № 108982/21-Bx), ОСОБА_32 (вхідний № 108983/21-Вх), ОСОБА_33 (вхідний № 108964/21-Bx) 23 листопада 2021 року. Відводи заявлено через підсистему «Електронний суд» і згідно з відповіддю Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року № 01-15/79/2023, яку було отримано 02 березня 2023 року, зазначені заяви зареєстровані в суді 23 листопада 2021 року і одразу передані доповідачу у справі судді. Однак, зазначені відводи не були вирішені, тобто, взагалі не були розглянуті. Більше того, зазначені відводи відсутні у матеріалах справи, принаймні, ні станом на 28.12.21 ні станом на 13.01.22, коли апелянт ознайомлювався з матеріалами справи, зазначених відводів від 23 листопада 2021 року у матеріалах справи не було. Також вони відсутні станом на 08.03.2023, коли апелянт ознайомлювався з матеріалами справи. Більше того, апелянт неодноразово звертався до суду із вимогою про надання інформації стосовно заяв про відвід присяжних від 23 листопада 2021 року і лише 02 березня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва надав відповідь від 22 лютого 2023 року. Зазначеним підтверджується, що судом порушено порядок кримінального провадження - заявлені відводи не були вирішені, а відтак, суд присяжних сформований у незаконний спосіб. Таким чином, усі подальші процесуальні рішення, включаючи оскаржувану ухвалу про від 01 лютого 2022 року, ухвалено незаконним складом суду, що слугує безумовною підставою для скасування судового рішення в розумінні п.2 ч.2 ст.412, п.1, 2, 3 ч.1 ст. 415 КПК України.

Також апелянт зазначає, що захисника та обвинувачені, включаючи ОСОБА_8 заявляли усні відводи присяжним. Однак, суд першої інстанції не ухвалював процесуальне рішення зазначених усних відводів присяжним під час їх відбору, за правилами ч. 4, 5 ст. 387 КПК України, що підтверджується журналом судового засідання та іншими матеріалами справи. Доповідач у справі лише зазначив, що оскільки надійшла заява про відвід, то суд направить запит керівнику апарату щодо формування списку присяжних, після чого, буде прийнять рішення щодо відводу присяжних., тобто, усні заяви про відвід присяжних, які заявили обвинувачені та їх захисники не розглянуті і не вирішені. На наступному судовому засіданні суддя ОСОБА_1 повідомив учасникам процесу, що судом вирішено відвести присяжного ОСОБА_34 , що підтверджується журналом судового засідання, при цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про розгляд та вирішення усних заяв про відвід, заявлених захисниками та підзахисними в судовому засіданні 17.11.2021. Більше того, відвід присяжного ОСОБА_34 23.11.2021 здійснено у незаконний спосіб, адже, за правилами ст.75, 387 КПК України суд мав право вирішувати питання заявлених відводів саме у засіданні, коли вони були заявлені, тобто, 17.11.2021. Однак, у цій справі, суд фактично, оголосив перерву, що не передбачено кримінальним процесуальним законом у таких випадках, суд не видалявся до нарадчої кімнати 17.11.20211 та не ухвалював судове рішення про відвід присяжного ОСОБА_34 на місці.

Крім того, апелянт вказує, що було заявлено відвід судді ОСОБА_1 , відвід заявлено через підсистему «Електронний суд». Однак, зазначений відвід не був вирішений, тобто, взагалі не був розглянутий. Більше того, зазначений відвід відсутній у матеріалах справи, принаймні, ні станом на 28.12.21 ні станом на 13.01.22, коли апелянт ознайомлювався з матеріалами справи, зазначений відвід від 17 листопада 2021 року у матеріалах справи. Зазначеним підтверджується, що судом порушено порядок кримінального провадження - заявлений відвід не був вирішений, а відтак, суд присяжних сформований у незаконний спосіб 17.11.22, за участю незаконного (відведеного) судді ОСОБА_1 . Таким чином, усі подальші процесуальні рішення, включаючи оскаржувану ухвалу про від 01 лютого 2022 року, ухвалено незаконним складом суду, що слугує безумовною підставою для скасування судового рішення в розумінні п.2 ч.2 ст.412, п.1, 2, 3 ч. 1 ст.415 КПК України.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції свавільно ухвалив оскаржуване судове рішення за 17 днів до закінчення попередньої ухвали, строк дії якою, спливав лише 18.02.2022. Оскаржувана ухвала не містить належних і достатніх мотивів та підстав, чому суд першої інстанції вирішив діяти в угоду прокурорам, та ухвалив процесуальне рішення про надмірно передбачене продовження строку тримання під вартою.

Від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_35 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року - залишити без змін. Прокурор зазначає, що подана захисником апеляційна скарга за своїм змістом не містить конкретизованих доводів, змістовних аргументів, мають узагальнений характер та не спростовують висновків суду, викладених в ухвалі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з доповненнями, з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями захисника обвинуваченого, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженніШевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000125 від 06 серпня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ст. 348, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_36 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ст. 348, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_37 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ст. 348, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , кожного, - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_42 , - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_43 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 294, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 342, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 345 КК України

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2022 клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 28 березня 2022 року включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинувачених та їх захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, оцінивши у сукупності дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є раніше судимим за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, а на даний час обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжких, які, згідно обвинувачення, було вчинено організованою групою на території ДУ «Київський слідчий ізолятор», тобто режимного об`єкту, та пов`язане з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, а також те, що ці обставини, за відсутності інших даних, які б переконливо могли б свідчити про зменшення негативних ризиків в частині шкідливої процесуальної поведінки ОСОБА_8 , вказують про підвищену небезпеку протиправних дій ОСОБА_8 з урахуванням розподілення ролей осіб, що обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4, ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки є всі підстави вважати, що обвинувачений може за першої нагоди переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в даному конкретному випадку не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які на даному етапі провадження виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігання яких є метою та підставою застосування запобіжних заходів, і, які на час розгляду питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в сукупності з даними про особу обвинуваченого, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу, а тому доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що наведена в клопотанні прокурора та вочевидь врахована судом першої інстанції постанова начальника Білоцерківської виправної колонії №(35) від 30.08.2019 про поміщення ув`язненого ОСОБА_8 до карцеру, рішенням суду була скасована, то як вбачається з долучених захисником ОСОБА_9 документів, рішення Київського окружного адміністративного суду, якою була скасована зазначена постанова, прийнято 07.11.2022, тобто, на час вирішення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартоюдана постанова була чинна, а тому її врахування, як характеризуючих даних щодо особи обвинуваченого, не суперечило вимогам закону. До того ж, слід звернути увагу, що оскаржувана ухвала не містить посилань, як на дану постанову, так і на наказ начальника Білоцерківської виправної колонії №(35) №184 від 30.12.2021, рапорти психолога ОСОБА_23 та ОСОБА_45, дисциплінарні стягнення, характеристики полковника ОСОБА_25 , про які зазначає захисник в апеляційній скарзі.

Посилання захисника в апеляційної скарзі на незаконність складу суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки подані стороною захисту заяви про відвід були розглянуті судом першої інстанції та оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а незгода сторони захисту із мотивами прийнятих рішень про відмову у задоволенні таких заяв, не може свідчити про незаконність складу суду.

Щодо заявлених заяв про відвід присяжним, то як вбачається з наданої захисником ОСОБА_9 відповіді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2023 №01-15/79/2023, заяви про відвід присяжних були зареєстровані у суді 23 листопада 2021 року і одразу передані доповідачу. При цьому, з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації вбачається, що заяви захисника ОСОБА_9 про відвід складу суду (професійних суддів, основних присяжних, запасних присяжних) розглядались судом першої інстанції і ухвалою Шевченківського районного суду м. Києвавід 13 грудня 2021 року було відмовлено у їх задоволенні. Жодних даних, які б свідчили про не розгляд таких заяв захисником ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції не надано, а тому доводи апеляційної скарги щодо не вирішення заявлених відводів, і як наслідок, незаконність сформованого суду присяжних, колегія суддів вважає непереконливими.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на необґрунтованість підозри, колегія суддів, з огляду на стадію кримінального провадження, вважає безпідставними, оскільки особа перебуває у статусі підозрюваного до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК на стадії досудового розслідування, тоді як у даному кримінальному провадженні досудове розслідування завершено, ОСОБА_8 висунуте обвинувачення, обвинувальний акт спрямовано до суду, тобто ОСОБА_8 набув процесуального статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прийняте судове рішення було ухвалено за відсутності правових підстав для здійснення судового провадження, оскільки складання, затвердження та подання обвинувального акту до суду було здійснено поза межами строку досудового розслідування, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд апеляційної інстанції, не здійснює перевірку викладеним доводам, так як апеляційний розгляд проводиться в порядку ст. 422 -1 КПК України, тому, такі доводи сторони захисту підлягали перевірці судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання чи судового розгляду кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на незаконність попередньої ухвали від 22.12.2021 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і як наслідок незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, так як в даному провадженні суд апеляційної інстанції перевіряє обставини, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ухвали від 01.02.2022, яка і оскаржується стороною захисту, тоді як ухвала суду 22.12.2021 не є предметом даного апеляційного розгляду, і згідно вимог КПК України оцінювати її законність не входить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, суд першої інстанції свавільно ухвалив оскаржуване рішення за 17 днів до закінчення попередньої ухвали, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою судом першої інстанції здійснювався на стадії судового розгляду кримінального провадження, в порядку ч.3 ст. 331 КПК України за клопотанням прокурора, яка зобов`язує суд розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу. Те, що обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою за 17 днів до закінчення строку дії попередньої ухвали, жодним чином не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали суду, оскільки положеннями чинного кримінального процесуального закону, передбачено, що суд, під час судового розгляду, за наявності клопотань має розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування, при цьому часових обмежень щодо конкретного строку, за який суд має розглянути це питання до спливу двомісячного строку кримінальний процесуальний закон не встановлює.

З приводу тверджень в апеляційній скарзі захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 є патріотом України, займає проукраїнську позицію та захищав державний суверенітет і цілісність України на сході України у період 2014 - 2015 років, має значний досвід бойових дій та організації супротиву окупантам, однак подана захисником заява про застосування положень ст. 615 КПК України в умовах воєнного стану для участі у супротиві російським окупантам та негайне звільнення з-під варти обвинуваченого, розглянута не була, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про не розгляд клопотання про звільнення обвинуваченого з-під варти для участі у супротиві російським окупантам, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки це питання відповідно до вимог ст. 616 КПК України віднесено до компетенції прокурора.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, станом на час постановлення оскаржуваної ухвали мав забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 28 березня 2022 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_44