Дата документу 02.10.2023 Справа № 335/5886/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/5886/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1236/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»

розглянула 2 жовтня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тунісу, громадянина Туніської Республіки, перебуває на підставі посвідки на постійне проживання в Україні, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працевлаштований, раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 20 жовтня 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого звинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення суду незаконним, несправедливим та прийнятим без з`ясування усіх обставин.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не був ознайомлений з клопотанням прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, а суддя місцевого суду, не роз`яснивши його прав, не надала можливості ознайомитися з клопотанням.

Порушуючи законне право на захист, суд першої інстанції не залучив за його клопотанням перекладача з української мови на арабську.

Прокурором не надано доказів на підтвердження доводів, викладених в клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

Крім того, судом залишена без уваги заява обвинуваченого про незаконність та безпідставність його затримання, яке відбувалося із застосуванням фізичної сили.

Обвинувачений вважає ризики, наведені прокурором, та на які суд послався у своєму рішенні про продовження строку тримання під вартою, недоведеними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Стверджує про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, має на утриманні двох неповнолітніх доньок, 2005 та 2012 року народження, молодша донька до затримання проживала разом з ним, займався підприємницькою діяльністю, має грамоти-подяки від правоохоронних органів, що свідчить про його активну життєву позицію. Більш того, в м. Запоріжжя має друзів та родичів, які, у випадку зміни запобіжного заходу, готові надати йому житло.

На думку апелянта, стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування до нього альтернативного запобіжного заходу, а в оскаржуваній ухвалі суду присутні порушення норм КПК України та Європейського Суду з прав людини у зв`язку з незаконним продовження відносно нього строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2023 р., та ухвалити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. В обґрунтування вимог зазначив про невручення йому прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, відсутні ризики та докази у кримінальному провадженні, вважає, що справа сфабрикована.

Прокурор заперечував доводам апеляційної скарги обвинуваченого. Зазначив про вручення ОСОБА_7 клопотання про продовження строку тримання під вартою українською мовою з перекладом на російську мову, вказав про наявність іншої справи за обвинуваченням ОСОБА_7 , який є громадянином іншої держави, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, в рамках якої запобіжний захід йому не обирався.

В судове засідання апеляційної інстанції адвокат, будучи належним чином повідомленою про час і дату судового засідання не з`явилася, надіслала клопотання про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_7 без її участі з причин зайнятості в іншому кримінальному провадженні, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності адвоката, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи апелянта про порушення прокурором вимоги ст. 184 КПК України щодо вручення копії клопотання обвинуваченому, судова колегія виходить із наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 331 КПК України обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді відбувається на стадії судового розгляду. За наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При цьому, вимога ч. 2 ст. 184 КПК України щодо вручення копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу стосується включно тих клопотань, які подаються слідчому судді під час досудового розслідування. Питання ж доцільності продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу під час судового розгляду суд розглядає за правилами, регламентованими під час судового розгляду кримінального провадження.

Матеріали провадження містять відповідне клопотання, а запис судового засідання засвідчує розгляд даного клопотання, зокрема за участю сторони захисту.

Отже, доводи апелянта щодо порушення прокурором норм КПК України в цій частині слід визнати неспроможними.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, судом першої інстанції враховано, крім тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_7 , дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Так, висновки про продовження існування ризиків та неможливості запобігання їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383 та ч. 3 ст. 307 КК України, які є нетяжким та особливо тяжким злочинами відповідно. За особливо тяжкий злочин передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Однак, тяжкість висунутого обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.

Надаючи оцінку ризику можливості переховування від суду, місцевим судом взято до уваги відсутність у обвинуваченого постійного місця проживання, громадянство іншої держави, перебування на території України на підставі посвідки на проживання, що засвідчує ймовірність того, що ОСОБА_7 , з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може виїхати за межі України.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, є актуальним на теперішній час.

З урахуванням стадії судового розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, обставин вчинення інкримінованих злочинів, а також обізнаності обвинуваченого про анкетні дані та адреси свідків, які на сьогодні допитані не всі, апеляційний суд вважає триваючим ризик можливості незаконного впливу на свідків, у випадку перебування ОСОБА_7 на свободі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і є вагомими щодо висновку про доцільність подальшого застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судова колегія враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні незаконного придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, а також незаконний збут психотропних речовин в особливо великих розмірах, що підвищує суспільну значущість даної справи та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався суд у своєму рішенні, колегія суддів вважає непереконливими.

Щодо незгоди ОСОБА_7 з пред`явленим у цьому кримінальному провадженні звинуваченням та його думки щодо сфабрикованості справи, слід відмітити, що вирішення зазначених питань не являється предметом розгляду в даному апеляційному провадженні та належать до повноважень суду першої інстанції, яким здійснюється розгляд даного кримінального провадження по суті.

Доводи апелянта щодо наявності у нього двох неповнолітніх дітей та активної життєвої позиції не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, та не впливають на прийняте рішення щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо незалучення судом першої інстанції за клопотанням обвинуваченого перекладача з української на арабську мову, апеляційна інстанція виходить з наступного.

За приписами ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд забезпечує учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу на тривалість проживання ОСОБА_7 на території України, здобуту ним в Україні вищу освіту, власноручне подання апеляційних скарг українською мовою, а також те, що обвинувачений в судових засіданнях дає відповіді на поставлені йому українською мовою питання, у зв`язка з чим складається враження про розуміння ОСОБА_7 української мови, та свідчить про відсутність підстав обов`язкового залучення відповідного перекладача, що узгоджується з практикою, викладеною у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду №672/1599/17 від 20.08.2019 р. (провадження №51-435км19).

Крім того, матеріали провадження засвідчують, що розгляд клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою місцевим судом здійснювалося в присутності перекладача з української мови на російську, та захисника, що свідчить про дотримання права обвинуваченого на захист.

Одночасно колегія суддів зауважує на поданні безпосередньо ОСОБА_7 апеляційної скарги у письмовому власноручному викладі українською мовою. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 вказав на можливість проведення судового засідання за відсутності перекладача, відповідав на запитання суду та загалом демонстрував розуміння української мови.

Встановлені судом обставини щодо суті оскаржуваного рішення схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 3 ст. 183 КПК України, якою встановлено обов`язок суду визначити розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції під час вирішення питання щодо застосування та подальшого продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 тривалий час розмір застави не визначався через положення п.5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

При цьому апеляційна інстанція зауважує, що передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України підстави, які надають суду право не визначати розмір застави, відносяться до дискреційних повноважень суду внаслідок наданого права у певних випадках не визначати розмір застави.

Між тим, строк перебування особи під вартою та повільна динаміка цього кримінального провадження схиляють колегію суддів до висновку про необхідність застосування положень ч. 3 ст. 183 КПК України внаслідок встановленого обов`язку для суду визначити розмір застави, що слугуватиме вирішенню питання щодо альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи питання щодо розміру застави, колегія суддів бере до уваги серйозність висунутого обвинувачення, продовження існування ризиків негативної поведінки, відсутність сталих сімейних зв`язків, та приходить до висновку про доцільність визначення застави у максимальному розмірі, встановленому наведеною вище нормою, що гарантуватиме виконання обвинуваченим обов`язків, які судова колегія відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покладає на ОСОБА_7 , що діятимуть у разі внесення застави.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вбачає підстави для зміни ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2023 р., визначивши розмір застави, виходячи зі встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 року» з 1 січня 2023 року розміру прожиткового мінімуму.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення суду, а тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 о 20 жовтня 2023 року включно, змінити.

Визначити ОСОБА_7 розмір застави у виді 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб,що становить 776 700 (сімсот сімдесят шість тисяч сімсот) гривень 00 копійок.

Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожним викликом до суду;

- здати до міграційної служби паспорт, який надає право для виїзду за кордон;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення - здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 чи іншому заставодавцю, відмінному від обвинуваченого, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки їх невиконання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В решті ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4