Справа №336/4464/23
Пр.1-кп/336/784/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , у режимі відеоконференції розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 25.03.2023, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оріхів Запорізької області, громадянина України, розлученого, до затримання офіційно не працевлаштованого, малолітніх та інших осіб на утриманні немає, отримав неповну середню освіту, адреса реєстрації за фактичним місцем проживання (до затримання): АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисниці обвинуваченого адвокатки ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2023 року, у вечірній час доби, більш точний час судом не встановлений, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, знаходячись за місцем свого мешкання, в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєю матір?ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, наніс один удар зап?ястям правої руки в ліву частину голови ОСОБА_6 , чим спричинив останній згідно з даними висновку експерта N1666 від 26.04.2023 тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку та ділянки забою головного мозку, що призвело до набряку речовини мозку.

22 березня 2023 року о 16 годині 25 хвилин ОСОБА_6 з отриманими тілесними ушкодженнями госпіталізована до КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09 годині 50 хвилин померла.

Відповідно до висновку експерта N1666 від 26.04.2023 смерть ОСОБА_6 настала внаслідок закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку та ділянки забою головного мозку, що призвело до набряку речовини мозку та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, і перебуває у прямому причинному зв?язку з настанням смерті потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_3 , допитаний під час судового розгляду, показав суду, що частково визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, вчинив його ненавмисно. Дату, час та місце події правопорушення визнає, що підтвердив під час допиту.

Пояснив, що він проживав у приватному будинку по АДРЕСА_1 разом із матір`ю літнього віку. Під час воєнного стану працював неофіційно, мав мінливий заробіток. З початком повномасштабного вторгнення почав вживати алкогольні напої, але «не до втрати свідомості». По поверненню додому, коли відбулась зазначена подія, обвинувачений випив пляшку світлого пива, ємкість та різновид не пам`ятає.

Матір обвинуваченого ОСОБА_6 в день події перебувала вдома, як зазвичай. Останнім часом вона все забувала, тому ОСОБА_3 закривав всі виходи щоб вона самовільно не пішла за межі домоволодіння, як це мало місце одного разу під час комендантського часу, коли обвинувачений знайшов матір біля блокпоста. Точного діагнозу матері не знає, адже лікуванням займалась сестра ОСОБА_7 . Порушення мови та координації рухів матері почались після лікування незадовго до події. ОСОБА_6 страждала склерозом, іноді кричала з незрозумілих причин. Часто він не міг зрозуміти, що саме вона бажає. Її мову вночі було важко розібрати. Вдень матір розмовляла краще. Так, і не відеозаписах, відтворених судом, матір розмовляла погано, адже запис здійснений ним вранці. Вдень зазвичай матір виходила прогулюватись на подвір`я.

Так, обвинувачений показав суду, що вранці 19.03.2023 приблизно о 09-09-30 годині він ходив до магазину за продуктами, після цього повернувся додому. В цей день сторонні особи додому до ОСОБА_8 не приходили. У вечірній час доби 19.03.2023 він повернувся з городу, почав поратись по господарству, готував та прибирав за матір`ю. Матір допомагала готувати. Поїла з його допомогою, відпочивала. Наголосив, що зазвичай їй потрібно було чітко говорити, що робити. Після пробудження ОСОБА_3 погодував її. Дійсно, 19.03.2023 у вечірній час доби, точного часу не пам`ятає, знаходячись поряд з ОСОБА_6 у будинку, де вони проживали на той час вдвох, завдав один поштовх долонею правої руки по обличчю матері (в район скроні з лівого боку). Конфлікт спричинило те, що він погодував матір, після чого відвів її за потребою. В цей час, коли обвинувачений перебував на кухні, ОСОБА_6 перекинула пластиковий унітаз, придбаний для неї, почала намагатись самостійно все прибрати, руки витирала об себе, що і спричинило нанесення поштовху, коли він побачив це. Під час нанесення «поштовху» матір стояла навпроти обвинуваченого, дещо схилилась донизу, адже намагалась прибрати. Напрямок поштовху був справа-наліво, зверху-вниз, як показав обвинувачений. Поштовх ударом не вважає. Ушкоджень та слідів внаслідок цієї дії на тілі та обличчі матері не бачив. Від поштовху матір не падала. Після цього він завів ОСОБА_6 до кухні, привів її до ладу, погодував, увімкнув радіо, пішов відпочивати.

Крім того, обвинувачений наголосив, що після поштовху ОСОБА_6 ні на що не жалілась, її поведінка не змінилась. Цієї ж ночі матір, наскільки він пам`ятає, розмовляла уві сні. Потім ймовірно, злякалась від вибуху, почала кричати, що він показував під час слідчого експерименту. Нанесення інших ударів, показаних ним під час проведення слідчого експерименту, заперечує.

Наступного дня (наскільки він пам`ятає) вранці обвинувачений викликав швидку допомогу матері, за порадою сусіда ОСОБА_9 , якого покликав до свого подвір`я поговорити, адже йому почулись голоси на вулиці. Точного часу не пам`ятає, але це відбувалось біля 6-30 години ранку. Матір на час приїзду швидкої ще спала. Наголошує на тому, що ще до події 19.03.2023 ОСОБА_6 була в синцях. Стверджує, що батько міг підняти руку на матір, синці під її очима залишив саме батько. Раніше батьки спали в одній кімнаті до того, як ОСОБА_3 відвіз батька до м.Запоріжжя до сестри. Матір вночі одного разу накинулась на батька з подушкою, але не хоче казати щось погане про померлих батьків. Часу, коли матір забрали до лікарні, не пам`ятає. Проте, між датою події та днем виклику швидкої обвинувачений мав розмову із сестрою з приводу стану здоров`я ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 також зазначив під час допиту про наявність добрих відносин із матір`ю. Крім того, наголосив, що виключно він робив по господарству все необхідне та доглядав за матір`ю. У будинку, де вони проживали на час події відсутні світло та газ. Він не бажав настання смерті матері, співчуває, розкаюється, раніше матір не бив.

Також обвинувачений показав суду, що відеозаписи із зображенням матері зробив самостійно на свій мобільний телефон з метою надіслання їх сестрі ще до 19.03.2023. Надіслати відеозаписи сестрі не зміг внаслідок поганого зв`язку. Дата зйомки відповідає часу, коли його батько ще був вдома. Так, до події злочину батько не мешкав вдома 1,5-2 тижні, точно протягом одного тижня. На запитання суду під час допиту щодо вирішення долі речових доказів ОСОБА_3 показав, що повернення мобільного телефону, за допомогою якого створював відеозаписи, не потребує. Щодо інших речових доказів не висловився.

Під час слідчого експерименту, зі слів обвинуваченого, працівники поліції в словесній формі закликали його «не брехати». Крім того, ОСОБА_3 погано себе почував у день, коли забрали матір до лікарні, перед слідчим експериментом вжив 200 грам горілки. В судовому засіданні обвинувачений також наголосив на важкому емоційному стані внаслідок обстрілів м. Оріхова та на вживанні значної кількості спиртного після того, як матір забрали до лікарні, а саме спочатку до м. Кірово, потім - у м. Запоріжжя.

Під час судових дебатів ОСОБА_3 зазначив, що наразі усвідомлює, що потрібно було раніше викликати швидку матері. Наголосив, що не хотів спричинення наслідків, які настали, а саме смерті матері. Усвідомлює, що ОСОБА_6 була особою літньою, мала поганий стан здоров`я. Завдав ушкодження ненавмисно, пояснює вчинене своїм моральним становищем в умовах постійних обстрілів та необхідності постійного догляду за матір`ю. Готов понести покарання, хоче бути корисним країні та служити у Збройних Силах України.

Захисниця ОСОБА_3 під час виступу у судових дебатах наголосила на тому, що її підзахисний частково визнав свою вину. Потерпіла під час допиту не змогла пояснити обставин події, як і свідки, допитані судом, оскільки їм не відомі конкретні обставини. Відповідно до доводів адвокатки ОСОБА_5 письмових доказів, які б беззаперечно підтвердили вину обвинуваченого у спричиненні тілесного ушкодження (удару) на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що і спричинило смерть потерпілої, стороною обвинувачення не надано. Не можна дійти такого висновку й за результатами дослідження висновку експерта. Захисниця також наголосила, що за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості її підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, враховуючи вичерпання можливостей для їх отримання, суд відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України має ухвалити виправдувальний вирок з підстав недоведеності вини особи. У разі, якщо суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_3 , сторона захисту просить при визначенні покарання врахувати думку потерпілої, яка не наполягає на реальному та суворому покаранні, ту обставину, що він надав показання у справі, сприяючи скорішому розгляду, щиро розкається, шкодує про вчинене, засуджує свій вчинок, не бажав настання смерті матері. Крім того, обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліках не перебуває, безпосередньо ОСОБА_3 здійснив виклик швидкої допомоги для матері. Тому під час призначення покарання, на переконання сторони захисту, підлягають застосуванню положення ст.69, 75 КК України.

Потерпіла ОСОБА_7 показала суду, що обвинувачений є її рідним братом, а померла ОСОБА_6 - матір`ю. Останнім часом вона із чоловіком мешкає у м. Запоріжжі. Разом із братом останнім часом мешкали батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В м. Оріхові потерпіла давно не буває та не мешкає. Від сусідки ОСОБА_12 наприкінці березня 2023 року в денний час доби потерпілій стало відомо про побиття матері. Сусідка також повідомила про виклик поліції, питала, чи зможе ОСОБА_7 її забрати. У жовтні 2022 року потерпіла забирала батьків до себе у м.Запоріжжя, проте вмовити їх не повертатись додому не змогла, хоча її батько ще не завершив лікування. Технічно зв`язок із м. Оріхів був поганим, але ОСОБА_7 допомагала батькам за першої можливості. Військові й волонтери також передавали продукти харчування та ліки.

Після повернення батьків до м.Оріхів з лікування потерпіла із матір`ю не спілкувалась. Раніше фактів побиття матері не було. У 2022 році при відвідуванні лікаря ОСОБА_6 поставили діагноз «деменція», доньку вона не впізнавала, називала «ця жіночка». Приблизно за тиждень до події правопорушення волонтери на її прохання привезли її батька з м. Оріхова до м. Запоріжжя, стан його здоров`я був важким.

При цьому, потерпіла показала, що здійснювати догляд за обома батьками одночасно вона була неспроможна, враховуючи робочий графік, крім того, її чоловік - інвалід ІІ групи, також потребує уваги. Так, батька відвезли до 5-тої міської лікарні, де він пробув приблизно 5 днів та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя батько жалітись не любив, тому подробиць спільного життя батьків із обвинуваченим не знає. Потерпіла відмітила, що ОСОБА_3 постійно бреше, тому спілкувала з ним мало. Зі слів батька знала, що ОСОБА_3 виносить речі з будинку, живе за рахунок батьків. Наскільки відомо ОСОБА_7 , матір могла самостійно вийти з подвір`я, якщо хвіртка не зачинена, проте вона не була агресивною, дуже любила чистоту, обслуговувала себе самостійно. Приготувати їжу самостійно не могла, адже не пам`ятала порядок приготування. Коли був тверезим, обвинувачений допомагав матері. Після того, як батька госпіталізували, у будинку по АДРЕСА_1 жив лише ОСОБА_3 та їх спільна матір. Із обставинами побиття матері не обізнана.

Потерпіла ОСОБА_7 просить призначити покарання на розсуд суду.

На час початку провадження справи в суді відповідно до заяви ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вх.№ від 24.05.2023 (т.с.1 а.с.19), потерпіла просила провести підготовче судове засідання за її відсутності та в подальшому здійснювати судовий розгляд без її участі. Зазначила, що наміру подавати цивільний позов не має, просить визначити покарання на розсуд суду.

Свідка ОСОБА_13 показала суду, що мешкає поряд із будинком ОСОБА_8 , який розташований по АДРЕСА_1 , приблизно протягом 50 років, стосунки із сусідами добрі. Обвинувачений проживав разом із матір`ю та батьком, який останнім часом був важко хворий, лежав. До дати події приблизно протягом 7-8 днів батько обвинуваченого вдома не проживав, перебував у лікарні. Коли батька ОСОБА_3 відвозили до лікарні, з будинку він вийшов самостійно, проте був дуже важкий. Догляд за матір`ю здійснював ОСОБА_3 , але періодично вживав спиртні напої. Хвіртки у паркані будинку зазвичай були закриті під час воєнного стану (щоб матір не виходила), тому спілкування у неї із померлою не було.

У березні 2023 року свідці вранці зателефонувала сусідка ОСОБА_14 та повідомила, що «У ОСОБА_15 якісь проблеми», можливо, «біла гарячка», після чого ОСОБА_13 обійшла інші будинки поряд щоб запитати, що сталося (свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ) та не йти наодинці.

З показань свідки слідує, що того ранку до будинку одночасно підійшли й вони із сусідкою, й прибув наряд поліції. Свідка спитала у обвинуваченого про те, де знаходиться матір, та увійшла до будинку. ОСОБА_6 лежала на дивані (топчані). Співробітники поліції попросили побути із нею, поки вирішиться питання евакуації. Потерпіла ні на що не реагувала, помітно схуднула. Вона була одягнута у лосини та светр. Відчувався запах фекалій. Під очима ОСОБА_18 були синці. За дві-три години прибули військові медики, з якими вона попрямувала до госпіталю у ОСОБА_19 , супроводжуючи потерпілу. ОСОБА_3 виніс документи матері. Вдома у ОСОБА_8 того дня разом із нею була ще одна сусідка ОСОБА_20 . Конфліктів з будинку ОСОБА_8 їй чутно не було, сторонніх осіб біля будинку свідка не бачила. Зазначила, що ОСОБА_3 скаржився їй на матір з приводу того, що вона щось пошкодила, порвала простирадло тощо, крім того, ОСОБА_13 часто питала про стан її здоров`я у обвинуваченого. З госпіталю додому ОСОБА_13 привезли військові медики, які розпитували її з приводу ОСОБА_6 та її життя. Сестра обвинуваченого батьків навідувала зрідка.

Свідка ОСОБА_21 під час допиту показала суду, що мешкає поряд із будинком обвинуваченого, в якому він проживав із батьками. Сторонніх осіб вдома у ОСОБА_3 протягом березня 2023 року не бачила. Наскільки їй відомо, іноді до обвинуваченого приходив сусід ОСОБА_22 , чи вживали вони спільно спиртні напої, їй не відомо. Хвіртки у паркані будинку зазвичай були закриті. Коли приїхала поліція, точної дати не пам`ятає, але це було у березні 2023 року. До цього останнім часом ОСОБА_6 вона бачила зрідка, адже за межі двору вона не виходила. У вказаний день рано вранці вона та свідка ОСОБА_23 підішли до будинку, в якому мешкали обвинувачений із матір`ю, куди прибув і наряд поліції з метою перевірити, що трапилось. Вони із сусідкою увійшли до будинку. ОСОБА_10 лежала, на тілі та обличчі потерпілої були синці, причин їх походження свідка не знає. Про подію їй повідомила сусідка ОСОБА_24 . Додому неможливо було заходити із-за неприємного запаху. Потерпіла перебувала в тяжкому стані. Крім того, ОСОБА_21 підтвердила, що батька обвинуваченого ще раніше забрали до лікарні. Скарг у бік ОСОБА_3 вона не чула. В день, коли матір відвезли до лікарні, обвинувачений поводив себе спокійно. В лікарню із ОСОБА_6 вона не їздила.

Свідок ОСОБА_25 надав суду під час допиту такі свідчення: він є сусідом ОСОБА_8 , мешкає у будинку АДРЕСА_2 . Із сестрою обвинуваченого не знайомий. У березні 2023 року матір обвинуваченого хворіла, наскільки йому відомо. Чи міг нанести та чи наносив раніше тілесні ушкодження матері ОСОБА_3 , свідку не відомо. Одного разу ОСОБА_25 бачив, як ОСОБА_3 схопив матір, яка стояла у садочку, за горло і хотів відвести до будинку, але, як побачив свідка, руку з горла прибрав та завів її у будинок. На час події правопорушення батько обвинуваченого вдома вже не проживав, до цього був тяжко хворий. Точного часу події не пам`ятає, але одного дня побачив біля будинку обвинуваченого поліцію. Зі слів сусідів, його матір була побита ОСОБА_15 . В будинку обвинуваченого не був. Знає, що він постійно вживав спиртні напої, зі слів сусідів раніше бив матір. Свідку також відомо, що обвинувачений здійснював догляд за ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_26 , допитаний судом, показав, що працює медичним санітарним інструктором у 15 бригаді Національної Гвардії України, їх бригада співпрацює зі службою «103». Навесні 2023 року, приблизно о 10-00 ранку, точної дати та часу не пам`ятає, ОСОБА_26 отримав повідомлення від командира про необхідність надання медичної допомоги жінці похилого віку, яка перебуває у стані фізичної стомленості. Він із водієм на машині швидкої допомоги приїхав до приватного будинку у м.Оріхові, за адресою, яку повідомив командир, точних даних не пам`ятає. Їх із водієм зустріла сусідка та син потерпілої (обвинувачений). У будинку був неприємний запах сечі та калових мас. В одній із кімнат на ліжку перебувала жінка, яка на запитання не реагувала. Свідок попросив водія принести ноші. В той час ОСОБА_26 розмовляв із сином, попросив надати документи жінки та речі першої необхідності. Зі слів однієї із сусідок, яка була у будинку, точного імені не пам`ятає, у ОСОБА_3 напередодні була «біла гарячка», крім того, син часто б`є матір. Відмітив стан збудженості у обвинуваченого, якого впізнає. Потерпілу свідок оглянув поверхнево, спочатку подумав, що синці на тілі потерпілої є пролежнями, але після огляду в лікарні зрозумів, що це наслідки побиття. Крім того, синці були на руках та ногах жінки. На шляху до лікарні жінка, яку транспортували, була у свідомості. Сусідка йому повідомила, що останні три дні жінку на вулиці не бачили, хоча вона була досить жвавою. Про часті побиття потерпілої ця ж свідка йому повідомляла й на зворотньому шляху з лікарні додому.

Свідок ОСОБА_27 показав під час допиту, що перебуває у добрих відносинах із ОСОБА_3 . Вони живуть по-сусідству, разом часто вживали спиртні напої. Його матір (Свідка ОСОБА_14 ) на час розгляду справи не виходить за межі будинку із-за стану здоров`я.

З ким проживає обвинувачений, а також, чи приходили до події, що розглядається, сторонні особи у будинок, де він проживав, свідку не відомо. Конфліктів та сварок між ОСОБА_8 та його матір`ю свідок не чув. Обвинувачений під час спілкування часто казав, що потрібно придбати продукти харчування, чи здійснити інші дії по догляду за матір`ю, але особисто цього не бачив. Зі слів сусідок ОСОБА_12 та ОСОБА_23 свідок чув, що матір обвинуваченого побита ОСОБА_3 .

Від допиту свідка ОСОБА_14 сторона обвинувачення відмовилась. Так, за результатами виконання ухвали суду про примусовий привід свідків згідно з рапортом о/у СКП Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_28 доставити свідка ОСОБА_14 не виявляється за можливе, оскільки остання є особою похилого віку, останнім часом стан її здоров`я погіршився, є напівлежачою, транспортувати її проблематично, що узгоджується із свідченням, наданими свідком ОСОБА_27 (рапорт, т.с.1 а.с.194).

Відповідно до встановленого порядку судового розгляду кримінального провадження, зміненого із врахуванням можливості доставки свідків для допиту ухвалою суду, судом досліджено визначений обсяг доказів, а саме, наявні письмові докази, із відтворенням відеофайлів (додатків до протоколів слідчих дій), матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, крім того, здійснено допит свідків та потерпілої, допитано ОСОБА_3 як обвинуваченого.

Відповідно до статті 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Згідно з положеннями статті 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статті 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом.

Наведені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України.

Так, статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

В цьому контексті право на життя вважається порушеним як у разі позбавлення життя, так і при серйозних пошкодженнях організму людини, які не спричинили його смерть, але представили серйозну загрозу його життю.

Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно із частиною 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Зазначений конституційний принцип презумпції невинуватості закріплено приписами частини 2 статті 2 КК України, а також відображено у кримінальному процесуальному законі (у статті 7 та частині 1 статті 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Так, будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме ? винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

За приписами статті 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

За змістом ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтями 22, 26 КПК України закріплено засади змагальності сторін і диспозитивності. За змістом вказаних засад сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. При цьому суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Дослідивши визначений обсяг доказів, надавши їм належну оцінку, суд дійшов висновку про доведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 121 КК України за встановлених фактичних обставин, відповідно, кваліфікує дії ОСОБА_3 як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

Вина особи у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, підтверджується як показаннями учасників справи, отриманими з їх безпосереднього допиту під час судового розгляду провадження, так і наявними у матеріалах справи письмовими доказами, із відповідними додатками - фототаблицями та носіями інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії, що в повній мірі узгоджуються між собою та безумовно свідчать про винуватість обвинуваченого.

Так, судом встановлено, що 22.03.2023 о 16-25 потерпіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , госпіталізована до відділення нейрохірургії КНП Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, буд.10, стан пацієнта з різкою негативною динамікою, де 25.03.2023 близько 09:50 години померла, основний діагноз - струс головного мозку, енцефалопатія не уточнена; множинні поверхневі травми голови; забій м`яких тканин с/в обох гомілок. У лікарні провела 3 ліжко-дні (копія картки пацієнта, який вибув із стаціонару №4868) (т.с.1 а.с.171-172). Дата, час госпіталізації та настання смерті стороною захисту не оспорювались, чітко обвинуваченим не підтверджені, проте достеменно встановлені саме на підставі письмових доказів.

За даними протокола огляду місця події від 25.03.2023 (час проведення слідчої дії з 16-40 години до 17-10 години), із фототаблицями, складеного в присутності понятих, медбрата комунального закладу, у приміщенні патологоанатомічного відділення КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР на медичний каталці виявлено труп ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Тіло без одягу. Під обома очима наявні плями синюшного відтінку, а також пляма на передній частині шиї. Островчасті плями синюшного кольору наявні на обох нижніх кінцівках нижче колін. Інших ушкоджень при даних умовах огляду не виявлено. Труп спрямовано для подальшого дослідження (т.с.1 а.с.57-63).

27.03.2023 за участі понятих та лікаря, в приміщенні КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР здійснено огляд трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставленої з КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня», що підтверджено за даними протокола огляду трупа від 27.03.2023 (час проведення слідчої дії з 13-30 до 14-30 години). Під час огляду, зокрема, встановлено, що кістки мозкового та лицевого черепа на дотик цілі, без слідів деформації. Шия без пошкоджень. Кінцівки не деформовані, кістки на дотик цілі.

Крім того, за даними протокола в орбітально-виличній області тіла справа розташований синець невизначеної форми розмірами 11х6 см. В орбітальній області зліва, в щічно-виличній області зліва, на лівій вушній раковині з переходом на ліву бічну поверхню шиї - синець невизначеної форми 20х13 см. На передній поверхні шиї в області проекції щитовидного хряща наявний синець прямокутної форми розмірами 3х2 см. По задній поверхні лівого передпліччя також розташований синець розмірами 13?7 см. В області проекції лівого тазостегнового суглобу з переходом на зовнішню бічну поверхню лівого стегна на ділянці розмірами 35?11 см констатовано наявність групи синців невизначеної форми розмірами 3х3 см до 15?14 см. По передній поверхні правого колінного суглобу трупа наявний синець невизначеної форми розмірами 4?4 см, по передній поверхні лівого колінного суглобу з переходом на зовнішню бічну поверхню лівої гомілки у верхній третині на ділянці розмірами 16x12 см - група синців невизначеної форми розмірами від 3х3 см до 5х5 см. В нижній та середній третині лівої гомілки розташований циркулярний синець довжиною 28 см. По передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній та нижній третині на ділянці розмірами 28?16 см наявна група синців невизначеної форми розмірами 4х6 см до 15х11 см. Всі синці сіро-синюшного кольору, з жовтушним та зеленуватим відтінком по периферії. Будь-яких інших ушкоджень не виявлено. (т.с.1 а.с.80-83)

За даними висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №1666 від 26.04.2023 (експертиза розпочата 27.03.2023 та закінчена 26.04.2023), на підставі постанови старшого слідчого СВ ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_29 проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час проведення експертизи експертом досліджено медичну карту стаціонарного хворого №4868 КНП «ЗОКЛ» ЗОР. З медичної документації швидкої медичної допомоги враховано, що потерпіла три дні тому (відносно часу госпіталізації) побита сином. Стан пацієнта з різко негативною динамікою, обумовлений зупинкою серцевої діяльності. Реанімаційні заходи протягом 40 хвилин неефективні, біологічна смерть зафіксована о 09-50 годині 25.03.2023.

Основний судово-медичний діагноз (за даними висновку №1666 від 26.04.2023): Закрита внутрішньочерепна травма: Синці в орбітально-виличній області справа та в орбітально-вилично-скроневій області зліва, крововиливи в м?які тканини в лівій лобно-вилично-скроневій області та в виличній області справа; крововиливи під м?які мозкові оболонки по зовнішньо-бічній поверхні правої потиличної долі великої півкулі головного мозку та по зовнішньо-бічній поверхні лівої потиличної долі великої півкулі головного мозку; ділянки забою головного мозку по базальній поверхні лівої скроневої долі. Ускладнення: Повнокров`я, виражений набряк головного мозку. Супутній діагноз: Церебральний атеросклероз. Ішемічна хвороба серця. Синці на верхніх та нижніх кінцівках.

Так, відповідно до висновків, здійснених експертом на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , результатів лабораторних досліджень, даних медичної документації, відповідно до поставлених питань, смерть ОСОБА_6 настала від закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку та ділянками забою головного мозку, що призвело до набряку речовини мозку.

???Травма голови перебуває в прямому причинному зв?язку з настанням смерті, утворилися незадовго до госпіталізації, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя.

Синці в орбітально-виличній області справа та в орбітально-вилично-скроневій області зліва, крововиливи в м?які тканини в лівій лобно-вилично-скроневій області та в виличній області справа; крововиливи під м?які мозкові оболонки по зовнішньо-бічній поверхні правої потиличної долі великої півкулі головного мозку та по зовнішньо-бічній поверхні лівої потиличній долі великої півкулі головного мозку; ділянки забою головного мозку по базальній поверхні лівої скроневої долі - утворились незадовго до госпіталізації до лікарні 22.03.2023, від дії тупих (тупого) предметів (предмету) з обмеженою травмуючою поверхнею, особливості яких не відтворились в характері ушкоджень, в вище вказані ділянки.

Синці по передній поверхні шиї в області проекції щитовидного хряща, по задній поверхні лівого передпліччя, в області проекції лівого кульшового суглобу з переходом на зовнішньо-бічну поверхню лівого стегна, по передній поверхні правого колінного суглобу, по передній поверхні лівого колінного суглобу з переходом на зовнішню бічну поверхню лівої гомілки у верхній третині, в нижній та середній третині лівої гомілки, по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній та нижній третині - утворились незадовго до госпіталізації до лікарні 22.03.2023, від дії тупих предметів, особливості яких не відтворились в характері ушкоджень, в вище вказані ділянки, та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Експертом, як видно з висновку, не виключається отримання вище вказаних ушкоджень від ударів руками, обутими ногами.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 будь-яких різаних, колотих, колото-різаних та рубаних ран не виявлено. Також у висновку наголошено, що будь-яких характерних ушкоджень які могли би свідчити про боротьбу та самозахист не виявлено. Труп доставлений в морг без одягу. При проведені експертизи трупа ОСОБА_6 посмертних ушкоджень не виявлено. Смерть ОСОБА_6 настала в нейрохірургічному відділенні Запорізької обласної клінічної лікарні. При житті ОСОБА_6 страждала ішемічною хворобою серця, церебральним атеросклерозом. При проведені експертизи трупа ОСОБА_6 в шлунку виявлен слиз. За даними історії хвороби при надходженні до стаціонару етанолу не виявлено. Кров для судово-токсикологічного дослідження не бралась в зв?язку с перебуванням у стаціонарі протягом 3 діб та проведення інтенсивної терапії. Зріст ОСОБА_6 161см. ???За даними історії хвороби смерть ОСОБА_6 настала ІНФОРМАЦІЯ_6 о 12:00, що не суперечить даним, отриманим при проведенні експертизи. (т.с.1 а.с.83-90).

Слід зауважити, що відповідно до вимог ч.2 ст.242 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи окрім іншого і щодо встановлення причин смерті, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17 січня 1995 року затверджено «Правила проведення судово-медичної експертизи (дослідження) трупів в бюро судово-медичної експертизи». Так, відповідно до п. 1.10 цих Правил, у випадку смерті у лікувально-профілактичних установах особи, яка померла внаслідок насильства або при підозрі на нього, керівник установи зобов`язаний надіслати разом з трупом до моргу оригінал історії хвороби та одяг померлого, якщо він не був вилучений органами дізнання або був виданий родичам померлого. Відповідальність за своєчасне надання історії хвороби до моргу покладається на особу, яка призначила експертизу.

Так, згідно з наведеним вище висновком, як встановлено під час розгляду справи експертом допущено неточність у місяці госпіталізації потерпілої ОСОБА_6 (квітень 2023 року замість березня 2023 року) в одному випадку з трьох (зазначення дати 22.03.2023 є у двох випадках коректним), що свідчить виключно про технічну помилку при виготовленні висновку, а також у часі настання смерті потерпілої (12-00 годин замість 09-50 годин, дата 25.03.2023 зазначена коректно). Проте, суд враховує з цього приводу досліджену копію картки пацієнта, який вибув із стаціонару №4868, дані якої наведені вище по тексту вироку, що в повній мірі усуває розбіжності, крім того, узгоджується із іншими експертними даними у цьому провадженні та не викликає розумних сумнівів з приводу достовірності обставин, які визнаються судом доведеними та за відсутності заперечень сторін.

Крім того, судом встановлено на підставі протокола огляду місця події від 27.03.2023 (час проведення слідчої дії з 15-37 години до 16-34 години) із відеозаписом, який складений в присутності понятих, спеціаліста та ОСОБА_3 , що слідча дія проведена на території домоволодіння: подвір`ї та будинку АДРЕСА_1 . За змістом ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/2704/23, пр.1-кс/336/343/2023 від 28.03.2023, яка набрала законної сили 28.03.2023, при розгляді клопотання встановлено, що на момент проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно були наявні підстави для негайного проникнення до житла без ухвали слідчого судді, обумовлені невідкладністю, з метою фіксації обстановки на місці події, вилучення речей, предметів, слідів, які вказують на вчинення злочину. Постановлено дати дозвіл старшому слідчому СВ ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітану поліції ОСОБА_30 на проведення огляду місця події, а саме території двору та приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та підтвердити законність дій працівників поліції, щодо проведення огляду вказаного домоволодіння (т.с.1 а.с. 76-78) https://reyestr.court.gov.ua/Review/109844997).

Так, під час проведення зазначеного огляду з кухні, де ліворуч під дальньою стіною розташовано ліжко, з нього вилучені простирадло коричневого кольору із орнаментом, яким воно застелене, наволочку білого кольору із малюнком квітів з подушки, яка знаходилась на подушці під простирадлом, «простинь» (півковдра). За змістом протокола на наволочці наявні плями темно-бурого кольору невизначеної форми. Зі столу, розташованого біля ліжка у літній кухні, вилучено мобільний телефон «ZTE» Blade A3 2020 ( НОМЕР_1 ) imei НОМЕР_2 , imei-2 НОМЕР_3 та інший телефон «Lenovо» у вимкненому стані (т.с.1 а.с.64-72 з урахуванням стенограми). Зауваження до протоколу від учасників слідчої дії не надходили. Вилучені речі відповідно до постанови слідчого СВ ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_31 від 27.03.2023 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні та передані до камери схову вказаного відділення поліції (т.с.1 а.с.73-74).

Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/2704/23, пр.1-кс/336/344/2023 від 28.03.2023, яка набрала законної сили 04.04.2023, накладено арешт на простинь, простирадло, наволочку, мобільний телефон «Lenovo» та мобільний телефон «ZTE», які вилучені під час проведення огляду місця події 27.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 (т.с.1 а.с.79 https://reyestr.court.gov.ua/Review/109845000).

Також відповідно до протокола огляду від 28.03.2023 (час проведення слідчої дії з 09-00 години до 09-30 години), із фототаблицями, складеного в присутності понятих, спеціаліста та ОСОБА_3 , слідча дія проведена в кабінеті КНП «ЗОКЛ» ЗОР, здійснено огляд та вилучення одягу, в якому доставлена ОСОБА_6 до медичного закладу. Так, вилучено кофту темно-синю, синтетичну на ґудзиках, футболку синю з воротом, труси чоловічі коричневого кольору з малюнком, штани жіночі синтетичні (на передній поверхні на передній поверхні білого кольору з малюнком, носки чорні синтетичні у верхній частині зі смужками (т.с.1 а.с.91-94). Вилучені речі відповідно до постанови слідчого СВ ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_31 від 28.03.2023 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні та передані до камери схову вказаного відділення поліції (т.с.1 а.с.95-96).

Згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/2704/23, пр.1-кс/336/345/2023 від 28.03.2023, яка набрала законної сили 04.04.2023, накладено арешт на кофту темно-синю, синтетичну на ґудзиках, футболку синю, труси чоловічі, штани жіночі, носки, які поміщено до окремих паперових конвертів, які вилучені під час проведення огляду 28.03.2023 (т.с.1 а.с. 97 https://reyestr.court.gov.ua/Review/109844999).

Щодо вилучених речей та предметів суд враховує, що відповідно до даних експертних висновків №920 від 06.04.2023 та №921 від 07.04.2023 на жакеті (за постановою кофта), футболці та штанах, в яких померла доставлена в лікарню, наявність крові не виявлена; в слідах на півковдрі (простинь за постановою) та наволочці, вилучених під час огляду місця події, знайдена кров людини та відповідні антигени, що не виключає походження, зокрема, від ОСОБА_6 . Домішка крові від підозрюваного ОСОБА_3 не виключається. При дослідженні покривала (простирадла) наявність крові не встановлена. Групова приналежність крові встановлювала експертним шляхом, відповідні висновки наявні в матеріалах провадження та досліджені судом (т.с.1 а.с.98-107). Заперечень з приводу даних експертних досліджень, приналежності речей (одягу) та результатів експертиз стороною захисту не висловлено.

Також суд враховує, що для проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи за даними висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України в Запорізкій області №СЕ-19/108-23/4460-КТ від 28.04.2023 для дослідження передані мобільний телефон «Lenovo» та мобільний телефон «ZTE», вилучені під час огляду місця події - домоволодіння АДРЕСА_1 у спецпакеті, який при візуальному огляді ознак пошкоджень не мав, засвідчений підписами понятих, спеціаліста та слідчого, спосіб пакування забезпечує збереження об`єктів. Кількість об`єктів, переданих на експертизу, відповідає кількості об`єктів, вказаних у постанові слідчого про призначення експертизи та супровідних документах.

Згідно з висновком експерта серед інформаційного наповнення внутрішньої пам`яті мобільного телефону з написом «ZTE», наявні явні файли, які містять відеозображення у кількості 9 од. («шт..»), видалених файлів, які містять відеозображення, не виявлено. Всі виявлені файли записані на DVD-R диск, який додається до висновку експерта. Мобільний телефон з написом «Lenovo» на момент проведення експертизи знаходився у непридатному для проведення дослідження стані, про що вказано у висновку (т.с.1 а.с. 109-112).

Під час розгляду справи судом у присутності сторін досліджено й протокол огляду від 10.05.2023 (час проведення слідчої дії з 11-30 години до 12-30 години), із додатком - DVD-R диском, зміст якого відтворений під час розгляду справи, складений в присутності понятих (т.с.1 а.с.113-120).

Предметом огляду є сейф-пакет N2828275, в якому згідно з пояснювальним написом знаходиться додаток до висновку експерта NCE-19/108-23/4460-KT, DVD-R диск інв.562. При поміщені вказаного диску до дисководу робочого комп?ютера «LG» 19M37A-B», встановлено, що на диску маються один файл та папка. Файл з назвою «Video» в форматі Microsoft Excel, дата створення 26.04.2023 8:55, папка з назвою «Video», дата створення 26.04.2023 9:27. При відкритті файлу наявна таблиця, в якій зазначено про запис на диск дев?яти відеозаписів, з порядковим номером, файловою системою, ім?ям, розміром, шляхом, метаданими, тегами, MD5. В окремій графі експертом, який проводив комп`ютерно-технічну експертизу, зазначено про відсутність змін у кожному з дев`яти файлів.

Крім того, при відкритті папки «Video» на диску знаходиться папка «files», дата створення 26.04.2023 8:55. В даній папці при відкритті знаходяться 9 файлів в форматі відео (МР4).

Суд за результатами їх відтворення встановив, що на всіх відеозаписах зображено жінку похилого віку, з чорним коротким волоссям (в ході досудового слідства, як вказано у протоколі, встановлено, що це ОСОБА_6 ).

Суд окремо наголошує, що при наведенні курсора на властивості кожного з дев`яти зазначених файлів, наявна вкладка «докладно», у якій міститься графа «створення медіафайлу» із зазначенням дати та часу. Так, ці дата та час, вказані у властивостях, як встановив суд, чітко відповідають назві кожного з дев`яти файлів, записаних на компакт-диску та відтворених судом.

Тобто, перший файл з тих, що містяться на диску, має назву VID_20230317_152040, відповідно, створений 17.03.2023 о 15-21 хвилині, другий файл VID_20230317_154419 - 17.03.2023 о 15-44 годині, третій файл - VID_20230318_153940 - 18.03.2023 о 15-40 годині, четвертий файл - VID_20230318_154238 - 18.03.2023 о 15-43 годині, п`ятий файл - VID_20230318_160730 - 18.03.2023 о 16-08 годині, шостий файл - VID_20230319_124930 - 19.03.2023 о 12-50 годині, сьомий файл - VID_20230319_140321 - 19.03.2023 о 14-03 годині, восьмий файл - VID_20230319_153324 - 19.03.2023 о 15-33 годині, дев`ятий файл - VID_20230321_154708 - 21.03.2023 о 15-47 годині. Всі дев`ять файлів записані на диску в одну дату - 26.04.2023, що узгоджується із часом проведення експертного комп`ютерно-технічного дослідження, яке завершено 28.04.2023.

Можна виснувати, що перший файл із записаних створений 17.03.2023, тобто, до дати події злочину, а останній - 21.03.2023, тобто, до дати госпіталізації потерпілої, яка відбулась 22.03.2023. Зазначені висновки суду з урахуванням показів потерпілої ОСОБА_7 , свідків та власне обвинуваченого, які підтвердили суду, що батько ОСОБА_3 не проживав вдома у м. Оріхів як мінімум протягом тижня до 19.03.2023, вочевидь спростовують твердження обвинуваченого з приводу того, що він створював ці відеозаписи з власного мобільного телефона саме на підтвердження завдання тілесних ушкоджень матері ОСОБА_6 батьком ОСОБА_32 для надіслання сестрі (потерпілій ОСОБА_7 ).

Суд наголошує, що для наведених висновків не потребуються спеціальні знання, а виключно базові навички користувача персональним комп`ютером.

Вміст компакт-диску із переліком файлів був відображений на моніторах в залі судових засідань під час дослідження доказів, а саме при відтворенні відеозаписів за участі сторін кримінального провадження (зокрема, обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_33 , який здійснював захист ОСОБА_3 до заміни іншим адвокатом).

Крім того, у матеріалах кримінального провадження в додатках до цього протокола огляду від 10.05.2023 наявна фототаблиця №5 із переліком записаних файлів, їх назв. Протокол огляду предмета від 10.05.2023 із додатком - DVD-R диском включений до реєстра матеріалів досудового розслідування (розділ І: проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії), відповідно, відкривався стороні захисту при завершенні досудового розслідування, з приводу чого захист заперечень не наводив.

Суд, дослідивши записи, дійшов таких висновків: на всіх записах ОСОБА_6 лежить на спині, обличчям доверху, одяг на ній та ковдра, якою вона вкрита, 19.03.2023 змінені (з шостого відеозапису). Очі та рот переважно відкриті. Якщо жінка вимовляє звуки, то майже нічого не зрозуміло, вона хрипить та стогне. Єдине, що зрозуміло з першого відеозапису - слова «Ні» декілька разів, а з другого - «Нєт.нєт....он меня». Ще на одному відеозаписі можна також почути невнятно слово «Горе». Крім того, на декількох відеозаписах чутно чоловічий голос, причому обвинувачений не заперечував, що саме він здійснював відеозаписи на власний мобільний телефон. Чоловік називає жінку «мам», намагається закликати її до розмови та того, щоб вона піднялась (на окремих відеозаписах).

Відеозаписи цілком відповідають змісту протокола, дослідженого судом. На всіх записах навколо очей жінки маються плями темного кольору, круглої форми.

Починаючи з третього відеозапису можна відмітити наявність синця на шиї.

При перегляді першого відеозапису також слід відмітити, що жінка під час його створення лежить неприродньо, голова розташована біля подушки, білки очей мають почервоніння, вона знаходиться на самому краю ліжка.

Крім того, саме на шостому та сьомому відеозаписах відображено, що з лівої сторони обличчя з розповсюдженням на лоб та вушну раковину мається синець невизначеної форми. Суд наголошує, що ці відеозаписи створено саме 19.03.2023 з різницею приблизно у годину часу. Під час запису жінка відкриває рота та видає незрозумілі звуки, стогне. Ці відеозаписи є додатковим підтвердженням дати вчинення злочину обвинуваченим, адже вказаного синця на інших записах, створених раніше в часі (17.03.2023 та 18.03.2023) не відображено. Також час створення всіх записів спростовує твердження ОСОБА_3 з приводу причин того, що матір нерозбірливо розмовляє, пояснюючи це вранішнім часом доби. Так, під час допиту обвинувачений показав, що «Її мову вночі було важко розібрати. Вдень матір розмовляла краще. Так, і не відеозаписах, відтворених судом, матір розмовляла погано, адже запис здійснений ним вранці».

На останньому записі, здійсненому 21.03.2023, жінка нічого не промовляє, звуків не видає, що на переконання суду свідчить про погіршення її стану.

Зазначений DVD-R диск визнаний речовим доказом відповідно до постанови слідчої СВ ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_34 від 10.05.2023 та долучений до матеріалів справи.

Судом також досліджено протокол слідчого експерименту від 28.03.2023 (час проведення слідчої дії з 16-41 години до 16-57 години). Слідчий експеримент проводився слідчою СВ ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_35 в приміщенні ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: вул. 8 Березня, б.31, м. Запоріжжя, за участі підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час слідчої дії брав участь начальник СКП ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_36 , який проводив відеозйомку, поліцейський СРПП ОСОБА_37 як статист, у присутності двох понятих.

ОСОБА_3 роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст.42 КПК України (зокрема, право на першу вимогу мати захисника, на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних діях; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадку відсутності коштів на оплату таких послуг; не говорити нічого з приводу підозри проти нього, або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання). Суд враховує, що відповідно до вимог ст.52 КПК України участь захисника під час даного провадження не є обов`язковою. Захисник адвокат ОСОБА_38 був призначений відповідно до постанови слідчого 30.03.2023. Проте, право на захист було роз`яснено безпосередньо перед проведенням слідчого експерименту, під запис, тому порушень у проведенні слідчої дії судом не встановлено.

Так, на запитання слідчого розповісти про події та обставини, які мали місце 19.03.2023 за участі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , підозрюваний ОСОБА_3 пояснив таке:

«19.03.2023 він повернувся додому ввечері, приготував, підігрів їсти матері. Після чого прийшов у кімнату та посадив матір на диван (розміщений впродовж вікна, а боковою частиною - до стіни) з положення лежачи на спині, адже вона була лежача, перебувала якийсь час у лікарні, після чого приблизно з тиждень ходила, а потім злягла. Так, ОСОБА_3 поклав подушки на диван під спину та посадив матір на подушки, сів біля неї навпроти до неї обличчям на край дивану, почав її кормити, мати почала випльовувати їжу, потім здійснила сечовипускання під себе, після чого ОСОБА_3 не витримав та вдарив її рукою по лівій частині обличчя.

В подальшому ОСОБА_3 на стільцях розмістив статиста, а саме так як сиділа його матір - в напівсидячому положенні з випрямленими ногами, які знаходились на дивані, а сам присів поряд з нею на дивані, на рівні її стегон, один до одного обличчями. Сидячі у вказаному положенні зап`ястям правої руки з розмаху справа наліво, спереду назад, трохи зверху вниз, вдарив в область лівої сторони обличчя у виличну частину. Від удару ОСОБА_6 , зі слів підозрюваного, похилилася на правий бік, після чого він її поклав спати. Зазначив, що вказані обставини відбувалися приблизно о 18-19 годині вечора.

Близько 22-00 години ОСОБА_6 сказала, що хоче їсти. ОСОБА_3 приготував їй чай та зробив бутерброд - хліб з маслом. Зазначив, що якраз отримали гуманітарну. ОСОБА_6 поїла, лягла спати.

Згодом приблизно о 02-00 години ночі вже 20.03.2023 ОСОБА_3 почув крик від ОСОБА_6 , у кімнаті горів нічник, він в цей час лежав поряд в цій самій кімнаті на сусідньому дивані, встав, побачив, що мати сидить і кричить, і вдарив її правою долонею в перенісся.

З метою демонстрації своїх дій підозрюваний розмістив на стільцях статиста, пояснюючи, що саме так сиділа мати на дивані, а саме випрямленими ногами на дивані, спиною та головою опершись об подушки. Він, ставши біля дивану, запитав «Мам, що ти хочеш?», мати почала відповідати «мичаннями». ОСОБА_3 зауважив, що мати нормально розбірливо говорити не могла, тому що хворіла. Потім на відстані приблизно 30 см, з розмаху правою рукою спереду назад наніс удар в область перенісся між очей, від чого вона лягла. Далі ОСОБА_3 пояснив, що вкрив її ковдрою, так як вона заспокоїлася і нібито заснула. Після цього ОСОБА_3 пішов спати.

Наступного дня ОСОБА_3 сходив у магазин, купив пельмені, прийшов додому, почав готувати їсти. Сказав матері щоб вона сідала їсти, на що вона відповіла «Я не буду». Зауважив, що вдень вона нормально розмовляє, а вночі «мямлить, мичить» та нерозбірливо видає звуки. Почав її годувати пельменями, мати нібито почала їсти (4-5 пельменів, точну кількість не пам`ятає). Зауважив, що це відбувалося в обід.

ОСОБА_3 зазначив, що 21.03.2023 він почав підмітати підлогу, а мати в цей час почала ходити. На уточнене питання слідчої, коли саме мати почала самостійно ходити, уточнив, що це відбувалося 21.03.2023 вдень. ОСОБА_6 , пішла в сусідню кімнату за потребою, де для цього було пристосоване відро й перекинула його. Так, ОСОБА_3 зайшов у кімнату побачив перекинуте відро, матір при цьому стояла, підійшов й вдарив матір по лівій нозі, від чого вона присіла. При цьому підозрюваний поставив статиста навпроти себе та, стоячи перед ним, правою рукою спереду назад, з розмаху наніс два удари по лівій нозі в область стегна.

Після цього ОСОБА_3 підняв матір, посадив на диван, зробив їй чай, який вона перекинула, поклав її на диван, укрив ковдрою. Також ОСОБА_3 пояснив, що ушкодження правого передпліччя в матері спричинилися від удару об стіну, коли він її штовхнув, проте, чи бив в область правої сторони обличчя, не пам`ятає.

На запитання слідчої, яка проводила експеримент, стосовно мети нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 відповів, що не знає, бив тому що матір кричала, неадекватно себе поводила.

Зазначив, що вину повністю визнає, кається, вважає себе винуватим. Зауважив, що перебував у стані сп`яніння, коли наніс удар в ліву частину скроневої ділянки. На запитання слідчого, чи будуть від учасників слідчого експерименту запитання до підозрюваного, запитань та доповнень не надійшло (т.с.1 а.с.121-126)».

Так, відтворений відеозапис відповідає змісту наявного протокола, який засвідчений підписами учасників експерименту. Поведінка обвинуваченого не свідчить, на переконання суду, про примушування або наявність спонукань щодо надання свідчень. ОСОБА_3 , як видно з відеозапису, вільно поводиться, почуває себе спокійно, не має зовнішніх ознак стану сп`яніння, чітко розмовляє, його рухи скоординовані та зрозумілі, що спростовує твердження обвинуваченого. Крім того, відповідно до пояснень ОСОБА_3 скарг на дії працівників поліції під час провадження справи він не подавав. Відповідно, суд розцінює дані свідчення як спробу уникнути відповідальності.

Суд дійшов висновку про те, що у порівнянні із допитом, свідчення обвинуваченого в суді є зміненими щодо хронології подій (зокрема, обставин нанесення удару зап`ястям в ліву область обличчя ОСОБА_6 ). Надані ним покази з приводу відсутності інших тілесних ушкоджень матері суд не бере до уваги, враховуючи формулювання обвинувачення, тобто, визначального значення для з`ясування фактичних обставин справи вони не мають. Фактично під час судового розгляду обвинувачений оспорює передумови виникнення неприязних відносин із матір`ю, обстановку нанесення удару. Так, під час слідчого експерименту він повідомляв, що удар завдано під час годування у сидячому положенні матері, коли вони вдвох перебували у кімнаті, а в суді ОСОБА_3 пояснив, що завдав поштовху, повернувшись з кухні та побачивши як матір прибирає за собою й дещо схилилась донизу. Взаємне розташування із потерпілою навпроти один одного він визнає. Покази обвинуваченого в суді із поясненнями (із подальшим відтворенням дій) під час слідчого експерименту щодо напрямку удару (справа-наліво, зверху-вниз), за допомогою правої руки, у ліву частину обличчя матері не різняться. Дати, часу злочину він не оспорює, спростовуючи власне спосіб нанесення тілесного ушкодження, стверджуючи про «поштовх», а не удар.

Суд також наголошує, що обставин, які можуть свідчити про падіння потерпілої після удару, що могли би спричинити закриту внутрішньочерепну травму з крововиливами під оболонки головного мозку та ділянки забою головного мозку, що призвело до набряку речовини мозку, аналізуючи наявні докази, зокрема, висновки експертиз, покази обвинуваченого, дані протокола від 28.03.2023, не встановлено. Крім того, відповідно до експертного висновку №1666 від 26.04.2023 травма голови потерпілої, що перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, утворена незадовго до госпіталізації, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя. Експертом, як видно з висновку, не виключається отримання вище вказаних ушкоджень від ударів руками, обутими ногами (щодо всієї сукупності ушкоджень). Будь-яких різаних, колотих, колото-різаних та рубаних ран, посмертних ушкоджень не виявлено.

Суд враховує висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 14.06.2023 у справі №573/1510/18, провадження №51-390 км 23, відповідно до яких нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до положень ст. 240 КПК України є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Отримання від підозрюваного відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, фіксуються у процесуальному документі - протоколі цієї слідчої дії та в подальшому досліджуються та оцінюються судом.

Згідно п.3 ч.2 ст.99 КПК України протоколи слідчих експериментів належать до документів та в розумінні ст.84 цього Кодексу є самостійним джерелом доказів, під час якого слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. В свою чергу показання особи є також самостійним джерелом доказів, порядок отримання яких встановлено ч.1 ст.95 КПК України. Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК України, як виснував Верховний Суд у даній постанові, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України. Така позиція Суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 у справі 740/3597/17, провадження № 51-6070 кмо19.

Крім того, суд із посиланням на вказану постанову, зауважує, що за кримінальним процесуальним законом процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на учасника кримінального провадження, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії, як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

На переконання суду слідчий експеримент, проведений 28.03.2023 за участі ОСОБА_3 , в повній мірі відповідає наведеним критеріям та вимогам ст.240 КПК України. З відеозапису слідчого експерименту вбачається, що підозрюваний самостійно відтворював обставини події щодо вчинення злочину, а тому доводи останнього про те, що його дії направлялись з боку слідчого є безпідставними.

Судом також встановлено, що за даними висновку експерта (комісійна судово-медична експертиза за матеріалами справи) №685/к (проведена з 27.04.2023 по 01.05.2023) за фактом смерті ОСОБА_6 , 1941 р.н., для її проведення надіслано постанову слідчої, копію висновку експерта №1666 від 26.04.2023, копію протокола слідчого експертимента за участі ОСОБА_3 від 28.03.2023 із відповідним відеозаписом.

Так, комісія експертів підсумувала, що покази підозрюваного ОСОБА_3 , подані ним у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю (28.03.2023), про травмування потерпілою правого передпліччя о стіну, не може бути проаналізовано при проведенні судово-медичної експертизи через те, що наявність тілесних ушкоджень в ділянці правого передпліччя при судово-медичній експертизі трупа встановлено не було.

У пп.1.2.-1.3.,пп.1.5.-1.8. підсумків наведено перелік таких ушкоджень, а саме: синець по передній поверхні шиї в області проекції щитовидного хряща; синець по задній поверхні лівого передпліччя; синець по передній поверхні правого колінного суглобу; група синців по передній поверхні лівого колінного суглобу з переходом на зовнішню бічну поверхню лівої гомілки у верхній третині; циркулярний синець в нижній та середній третині лівої гомілки; синці по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній та нижній третині.

Так, механізм виникнення синців в ділянках шиї, лівого передпліччя, обох колінних суглобів та гомілок (пп.1.2.-1.3.,пп.1.5.-1.8. підсумків) підозрюваний ОСОБА_3 у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю (28.03.2023) не зазначає.

У п.п. 1.1, 1.4 підсумків наведено перелік таких ушкоджень: внутрішньочерепна травма: синці в орбітально-виличній області справа, в орбітальній області зліва, в щічно-виличній-скроневій області зліва, крововиливи в м`які тканини в лівій лобно-вилично-скроневій області та в виличній області справа; крововиливи під м?які мозкові оболонки по зовнішньо-бічній поверхні правої потиличної долі великої півкулі головного мозку та по зовнішньо-бічній поверхні лівої потиличній долі великої півкулі головного мозку; ділянки забою головного мозку по базальній поверхні лівої скроневої долі; синці в області проекції лівого кульшового суглобу з переходом на зовнішньо-бічну поверхню лівого стегна.

За змістом висновку між даними про характер, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень в ділянках голови та лівого стегна (п.1.1., п.1.4. даних підсумків) та механізмом їх отримання, згідно протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 (28.03.2023), встановлено збіг за локалізацією, кількістю та механізмом утворення, а саме: руки діяли як тупий предмет в ділянки голови та лівого стегна з утворенням тілесних ушкоджень (внутрішньочерепної травми та синців - п.1.1., п.1.4. даних підсумків).

На підставі вищевикладеного можливість утворення внутрішньочерепної травми та синців (п.1.1., п.1.4.) у ОСОБА_6 за механізмом, на який вказує підозрюваний ОСОБА_3 в протоколі проведення слідчого експерименту за його участю (28.03.2023) - не виключається (т.с.1 а.с.127-137).

Разом з цим, 10.04.2023 під час досудового розслідування проведено судово-психіатричну первинну амбулаторну комісійну експертизу ОСОБА_3 (відповідний висновок ЗФ СПЕ ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» №115 від 10.04.2023.

Суд звертає увагу на такі висновки комісії експертів під час проведення даної експертизи за участі підозрюваного та з урахуванням наданих матеріалів кримінального провадження:

Так, під час дослідження в бесіді ОСОБА_3 намагався викликати до себе співчуття, оскільки йому доводилось все прибирати за матір`ю. Мислення послідовне, логічне. Пам?ять, увага не порушені. Інтелект відповідає отриманій освіті й придбаному життєвому досвіду. Наркологічний анамнез не приховує, розповідає, що тривалий час зловживає алкоголем та систематично приймає опіоїди (мак, метадон). Підтверджує, що був випивший, коли бив матір, та до цього алкоголізувався більше тижня. Говорить: «Якби був тверезий, такого б не сталося».

19.03.2023 перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, після чого кілька днів не пив. 22.03.2023 у ОСОБА_3 на відміну вживання алкоголю розвинувся короткочасний психотичний епізод у вигляді зорових галюцинацій, який обумовлював його поведінку, - «бачив» у дворі невідомих, був тривожний, звернувся за допомогою до сусіда. В подальшому психотичний стан був купований прийомом спиртного та надалі не відновився, за медичною допомогою не звертався. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації, на що вказує: вживання алкоголю, цілеспрямованість дій, орієнтування в навколишньому, відсутність галюцинаторно-маячної симптоматики, збереження пам?яті на період, що цікавить слідство. Ступінь наявних порушень був не такий, щоб позбавляв його здатності усвідомлювати фактичний характер, суспільну небезпеку своїх дій і керувати ними. Відповідно, у період здійснення інкримінованого правопорушення ознак тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на даний час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує лікування від наркотичної залежності. Протипоказань за своїм психічним станом не має (т.с.1 а.с.138-145).

Слід окремо наголосити, що під час судових дебатів ОСОБА_3 зачитав підготовлений текст виступу, на початку якого наголошував на даті зйомки (створення) відеофайлів за допомогою його мобільного телефону. При цьому, не заперечував, що суд вже дослідив вказаний доказ та клопотань про відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами не заявив. Про потребу подати нові докази не повідомляв, клопотань про повторне дослідження доказів не заявляв, відповідно, підстав для застосування норми ч.5 ст.364 КК України судом не встановлено.

Так, за приписами ч.5 ст.364 КПК України учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні, що власне й відображено у виступі обвинуваченого, який вважав необхідне наголосити на періодах створення відеозаписів із зображенням стану здоров`я матері, зокрема на тому, що зазначені записи здійснені його власним мобільним телефоном до події правопорушення, коли у будинку ще мешкав батько. Ці твердження узгоджуються із свідченнями обвинуваченого, наданими під час його допиту в судовому засіданні, нових доказів не надано та про відповідну потребу стороною захисту не повідомлено. Натомість, ці покази повністю спростовані наведеними вище висновками суду.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Так, кримінальна відповідальність за ч.2 ст.121 КК України настає за умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні - тяжкі тілесні ушкодження, похідні - смерть. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження суб`єкт правопорушення ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. Об?єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння, яким заподіюється тяжке тілесне ушкодження іншій особі; 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причиновий зв?язок між зазначеним діянням і наслідками.

Тілесне ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних тощо. Дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого. Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причиново-наслідковому зв?язку.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).

Так, суд враховує характер взаємовідносин між потерпілою та обвинуваченим, зумовлений, зокрема, станом здоров`я потерпілої та необхідністю догляду за нею, спосіб завдання тілесного ушкодження та його локалізацію, час між завданням удару та настанням наслідку у вигляді смерті ОСОБА_6 . Крім того, враховує, що власне обвинуваченим і була викликана медична бригада, хоча й із значною затримкою, що свідчить про відсутність прямого умислу щодо настання наслідку у виді смерті потерпілої. Також вочевидь обвинувачений не готувався до вчиненого злочину, що встановлено під час судового розгляду. Враховуючи раптовість виниклих неприязних відносин між ОСОБА_3 та потерпілою, обставини, що передували завданню ушкодження, суд дійшов висновку про доведеність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України.

Стосовно версії обвинуваченого щодо завдання поштовху за допомогою правої руки в ліву частину голови потерпілої, а не удару, суд критично ставиться до цих пояснень з урахуванням наслідків, що настали та зауважує, що спосіб заподіяння тілесних ушкоджень на кваліфікацію ушкоджень не впливає за певних винятків (наприклад, в разі вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження способом, що має характер особливого мучення).

Суд визнає доведеним наявність умислу обвинуваченого саме на заподіяння умисного тяжкого ушкодження, а також те, що завданий ОСОБА_3 удар в область лівої частини обличчя (у виличну частину) потерпілої, що мав наслідок у виді закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку та ділянки забою головного мозку, що призвело до набряку речовини мозку, є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя, і перебуває у прямому причинному зв?язку з настанням смерті потерпілої. При цьому, завдаючи удару в область голови, ОСОБА_3 мав усвідомлювати можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Розглядаючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з того, що умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини. Вчиняючи умисний злочин із матеріальним складом, особа інколи приводить у рух певні сили, які поза межами її волі тягнуть настання додаткових більш тяжких, небажаних наслідків. Ці наслідки, які перетворюють простий склад у кваліфікований, інкримінуються особі лише за умови встановлення щодо них (наслідків) необережної вини. Цілеспрямовано наносячи удар у голову, особа не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено. Тобто така особа діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1 ст.86 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання, документи та висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання (постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №293/1947/20, провадження № 51-2110км23).

Так, висновки досліджених в судовому засіданні експертиз, компетентність експертів, порядок проведення процесуальних дій та зміст досліджених протоколів слідчих дій обвинуваченим та його захисниками не оспорювались. Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Отже, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності, достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи встановлення всіх необхідних фактичних обставин вчинення злочину, суд дійшов висновку про доведеність вищевикладеного судом обвинувачення у повному обсязі.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує такі обставини.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

За змістом ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66-67 КК України), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №373/870/22,

провадження № 51-4235 км 22).

Так, діяння, передбачене ч.2 ст.121 КК України згідно зі ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення на стадії досудового розслідування.

При цьому, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Так, сприяння досудовому розслідуванню не заперечується з боку сторони обвинувачення, об`єктивно підтверджено матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_3 неодноразово під час судового розгляду зазначив, що розкаюється у скоєному.

Крім того, до обставин, що пом`якшують покарання за приписами ст. 66 КК України суд відносить вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, на чому неодноразово наголошував ОСОБА_3 під час судового розгляду (постійні вибухи на території м.Оріхів, стан здоров`я матері, складні побутові умови).

Відповідно до ст.67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд зауважує, що згідно з обвинувальним актом стороною обвинувачення визнається доведеним, що до обтяжуючих вину особи обставин відноситься вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд погоджується із наявністю такої обставини із врахуванням свідчень обвинуваченого, який не заперечує вживання спиртного у день події, хоча й у незначній кількості, а також даних висновку судово-психіатричної експертизи, докладно наведених вище.

Також суд враховує вік й відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, сталих соціальних зв`язків не має, зареєстрований за постійним місцем проживання, до затримання офіційно не працевлаштований.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_3 характеризується негативно. Так, за даними наявної характеристики не працював, проживав за рахунок батьків, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, що узгоджується й із висновком судово-психіатричної експертизи. Матір ОСОБА_6 неодноразово скаржилась сусідам на насилля з боку сина у відношенні себе та чоловіка (т.с.1 а.с.151). Також ОСОБА_3 інвалідності не має, на час провадження справи не є військовослужбовцем, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Суд під час призначення покарання враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, тяжкі наслідки злочину - настання смерті ОСОБА_6 , тадумку потерпілої, яка вимог про відшкодування шкоди не заявляла та просить призначити покарання на розсуд суду.

За результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, вищенаведені чинники, оскільки виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч.2 ст.121 КК України строком на 8 років. Альтернативного виду покарання санкцією статті не передбачено. Судом не встановлено підстав, - ані нормативних, ані фактичних для застосування положень ст.69 та 75 КК України.

Визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч.1 ст.50 КК).

Таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy (№2) (Заява №10249/03)» від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкода потерпілій ОСОБА_7 не завдана, цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не подавався.

Редакція ч.5 ст.72 КК України в актуальній на час постановлення вироку суду редакції передбачає, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 цієї статті. Тому період попереднього ув`язнення обвинуваченого по дату ухвалення вироку суду включно необхідно зарахувати обвинуваченому у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/2704/23, пр. 1-кс/336/349/2023 від 30.03.2023, яка набрала законної сили 05.04.2023, до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, взявши під варту у залі суду. Постановлено рахувати ОСОБА_3 строк тримання під вартою з 13 години 30 хвилин 30.03.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109964374).

Оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу, на думку суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а строк відбування покарання необхідно рахувати із дня фактичного затримання, тобто, 30.03.2023.

За приписами ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, під час судового розгляду справи встановлено, що ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/2704/23, пр.1-кс/336/345/2023 від 28.03.2023, яка набрала законної сили 04.04.2023, та у справі №336/2704/23, пр.1-кс/336/344/2023 від 28.03.2023, яка набрала законної сили 04.04.2023, накладено арешт на вилучені речі та предмети (проаналізовано вище по тексту вироку). Тому арешт майна, вжитий як захід забезпечення відповідно до вказаних ухвал слідчого судді підлягає скасуванню. Доказів на підтвердження приналежності речей іншим особам учасниками провадження не надано.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду справи не застосовувались.

Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. За змістом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на надані стороною обвинувачення докази витрати на проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи у даному провадженні дорівнюють 3 346,00 гривень (висновок Запорізького НДЕКЦ МВС України NCE-19/108-23/4460-КТ від 28.04.2023, довідка про витрати на проведення експертизи т.с.1 а.с.108), підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Суд також вважає за необхідне розглянути питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України. Суд враховує, що у кофту темно-синю, синтетичну на ґудзиках, футболку синю, труси чоловічі, штани жіночі, носки була одягнута потерпіла ОСОБА_39 у час її доставлення до приймального відділення КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР. Простинь (півковдру), простирадло, наволочку, мобільний телефон «Lenovo» та мобільний телефон «ZTE» вилучено під час проведення огляду території подвір`я та приміщення будинку по АДРЕСА_1 . Обвинувачений клопотань про повернення телефонів не заявляв, один із них (мобільний телефон «Lenovo») відповідно до висновку експерта знаходиться у несправному стані. Потерпіла з приводу повернення речових доказів клопотань не заявляла.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи умови дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за доцільне обмежитися проголошенням його резолютивної частини у судовому засіданні у режимі відеоконференції (з урахуванням неможливості доставки обвинуваченого в день проголошення судового рішення) з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 84-86, 89, 91-95, 98-102, 104-105, 118, 124, 131, 174, 223, 233, 236, 240, 242, 349, 367-371, 373-374, 376, 377, 392, 394, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

До набрання даним вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Початок строку відбування ОСОБА_3 призначеного покарання обчислювати від дня його фактичного затримання - з 30.03.2023, зарахувавши період попереднього ув`язнення обвинуваченого з 30.03.2023 по дату ухвалення вироку суду включно у строк призначеного судом покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи у сумі 3 346,00 гривень (три тисячі триста сорок шість гривень 00 копійок).

Арешт, накладений на майно відповідно до ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справах №336/2704/23, пр.1-кс/336/344/2023 та №336/2704/23, пр.1-кс/336/345/2023, постановлених 28.03.2023, - скасувати.

Зняти арешт з майна, а саме: кофти темно-синьої, синтетичної на ґудзиках, футболки синьої, трусів чоловічих, штанів жіночих, носків, простині, простирадла, наволочки, мобільного телефону «Lenovo» та мобільного телефону «ZTE».

Речові докази - простинь (півковдру), простирадло, наволочку, мобільний телефон «ZTE», мобільний телефон «Lenovo», кофту темно-синю на ґудзиках, футболку синю, труси чоловічі, штани жіночі, носки, що передані на зберігання до камери схову ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області, - знищити.

Речовий доказ - DVD-R диск, що долучений до матеріалів кримінального провадження, - залишити в справі.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку негайно після його проголошення.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, потерпіла та представник потерпілої мають право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та іншим учасникам справи в разі їх присутності під час проголошення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення за допомогою засобів електронного листування та засобів поштового зв`язку через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» надіслати для вручення обвинуваченому та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку проголосити його резолютивну частину з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1