ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/95/23 Справа № 695/2083/16-к Категорія: ч. 2 ст. 369-2 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000527 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2022 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, з вищою освітою, працюючого на посаді прокурора Золотоніської окружної прокуратури, раніше не судимого, інваліда ІІ групи загального захворювання,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України , у вигляді 4 років позбавлення волі, у зв`язку з закінченням строків давності.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 03.10.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, перебуваючи з 15.12.2015 року на посаді першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області як за службовим становищем, так і завдяки наявним особистим тісним зв`язкам зі службовими особами Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, мав можливість впливати на службових осіб вказаного відділу поліції.

Так, 01.02.2016 року, близько 09 години на стаціонарному посту «Золотоноша», який розташований на 121 км автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ- Запоріжжя», спрацювала система відеоспостереження «Відеоконтроль-Рубіж» у зв`язку з розшуком автомобіля марки «Ауді А6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні № 30001831 від 02.10.2014, досудове розслідування у якому здійснювалось слідчими Добропільського слідчого відділення Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Автомобіль, за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , був зупинений працівниками Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та поміщений на майданчик тимчасового тримання автомобільного транспорту Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області для з`ясування обставин перебування у розшуку.

Після чого, 02.02.2016 року ОСОБА_9 прибув до службового кабінету начальника поліції Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, який знаходиться у м. Золотоноша по вул. Січова, 3, де перебував начальник поліції ОСОБА_10 та перший заступник керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 , який розпитував у ОСОБА_9 про купівлю, користування і вилучення у нього автомобіля працівниками поліції.

Після розмови ОСОБА_7 вказав, що буде проведено перевірку, за результатами якої буде прийнято рішення щодо можливості повернення автомобіля.

У подальшому, 15.02.2016 року у першій половині дня (точний час під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено), ОСОБА_9 прибув до службового кабінету першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 , який розташовано за адресою: м. Золотоноша, вул. Шевченка, 153, для оскарження дій працівників поліції щодо незаконного вилучення у нього автомобіля.

У ході вказаної розмови у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 за вплив на службових осіб Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальника вказаного відділу поліції ОСОБА_10 щодо прийняття ними рішення про повернення ОСОБА_9 автомобіля, який вилучили працівники поліції у останнього.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , займаючи посаду першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області, будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи, що відповідно до вимог діючого законодавства та посадової інструкції не має повноважень щодо прийняття рішення про повернення вилученого майна у ОСОБА_9 , у приміщенні вказаного вище службового кабінету повідомив ОСОБА_9 , що у випадку передачі йому неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США він здійснить вплив на службових осіб Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальника вказаного відділу поліції щодо прийняття рішення про повернення ОСОБА_9 автомобіля марки «Ауді А6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ., вилученого у нього працівниками поліції, на що останній змушений був погодитися.

При цьому, з метою реалізації свого умислу на одержання неправомірної вигоди, у період часу з 15.02.2016 року по 17.02.2016 рік (точний час під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено), ОСОБА_7 у свого знайомого ОСОБА_11 , який не був обізнаний у злочинних намірах ОСОБА_7 , отримав дозвіл на використання його карткового рахунку, відкритого AT «Райффайзен Банк Аваль», на який ОСОБА_9 мав зарахувати грошові кошти для ОСОБА_7 в розмірі оговореної раніше неправомірної вигоди.

У подальшому, 17.02.2016 року об 17 годині 17 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, продовжуючи здійснення свого злочинного наміру на отримання неправомірної вигоди, в телефонному режимі повторно повідомив ОСОБА_9 про необхідність надання йому раніше обговореної неправомірної вигоди та реалізуючи задумане, одразу після закінчення телефонної розмови надіслав на номер мобільного телефону ОСОБА_9 «смс-повідомлення» з номером банківської картки - НОМЕР_2 , на рахунок якої останньому необхідно зарахувати раніше зазначений ним розмір грошових коштів, що є неправомірною вигодою.

Надалі, 25.02.2016 року, о 13 годині 05 хвилин ОСОБА_9 , за вказівкою ОСОБА_7 , зателефонував ОСОБА_11 , який не був обізнаний у злочинних намірах ОСОБА_7 , повідомивши, що зазначена банківська картка емітована AT «Райффайзен Банк Аваль», при цьому вказав своє прізвище та ім`я за допомогою яких необхідно зарахувати грошові кошти на зазначений картковий рахунок.

Після цього, 01.03.2016 року, приблизно об 11 годині ОСОБА_9 , відповідно до раніше обумовленої домовленості із ОСОБА_7 , прибув до його службового кабінету у Золотоніській місцевій прокуратурі Черкаської області, розташованої за адресою: м. Золотоноша, вул. Шевченка, 153, де останній, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення службовими особами Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальником вказаного відділу поліції про повернення ОСОБА_9 автомобіля, надиктував ОСОБА_9 текст заяви на дії працівників поліції, які вилучили автомобіль у останнього.

Під час цієї зустрічі ОСОБА_7 надрукував на своєму комп`ютері та показав на його моніторі (повернувши монітор комп`ютера в сторону ОСОБА_9 ) текст, в якому зазначив, що перерахування грошових коштів необхідно здійснити у банку «Аваль», а також вказав, що на картковий рахунок необхідно перерахувати грошові кошти у гривнях.

Цього ж дня, ОСОБА_9 , виконуючи раніше зазначені ОСОБА_7 вказівки, прибув до приміщення банка AT «Райффайзен Банк Аваль», що знаходиться в м. Золотоноша, де о 12 годині 57 хвилин перерахував грошові кошти у сумі 13 930,35 грн. (69,65 грн. - комісія) на реквізити вказаної вище банківської картки, що належала ОСОБА_11 , в якості неправомірної вигоди для ОСОБА_7 за вплив на прийняття рішення службовими особами Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальника вказаного відділу поліції ОСОБА_10 про повернення ОСОБА_9 автомобіля, який вилучили працівники поліції у останнього.

Після цього, 01.03.2016 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин ОСОБА_9 прибув до службового кабінету ОСОБА_7 в Золотоніській місцевій прокуратурі Черкаської області, розташованій за адресою: м. Золотоноша, вул. Шевченка, 153, де на вимогу останнього надав квитанцію про перерахування грошових коштів у розмірі 13 930,35 грн. на реквізити вказаного вище карткового рахунку, при цьому залишивши ОСОБА_7 , на його прохання, заяву написану власноручно на дії працівників поліції Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області щодо незаконного вилучення у нього автомобіля.

У подальшому, ОСОБА_7 , упевнившись (шляхом телефонних розмов із ОСОБА_11 ) про зарахування грошових коштів на вказаний вище картковий рахунок, особисто підготував та підписав супровідний лист на ім`я начальника Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 про направлення вказаної вище заяви ОСОБА_9 разом з додатками, а також зазначивши в цьому листі роз`яснення вимог Кримінального процесуального кодексу України щодо повернення вказаного вище автомобіля.

Продовжуючи свій злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 за вплив на службових осіб Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальника вказаного відділу поліції, ОСОБА_7 01.03.20216 року близько 18 години особисто прибув до службового кабінету начальника поліції Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_10 , та надав останньому усну вказівку про необхідність повернення ОСОБА_9 вилученого автомобіля, при цьому залишивши вказану вище заяву ОСОБА_9 разом з додатками.

Натомість начальник Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 зазначив ОСОБА_7 , що це не входить до його компетенції, оскільки вказаний автомобіль розшукується Добропільським слідчим відділенням Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, після чого ОСОБА_7 залишив кабінет ОСОБА_10 та повернув кошти в сумі 14000 грн. ОСОБА_9 .

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України , призначено покарання - 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог послався на те, що при постановленні вироку суд першої інстанції не взяв до уваги докази сторони захисту, які могли істотно вплинути на його висновки, а висновки суду не підтверджуються відповідними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Спростовуючи доводи сторони захисту про відсутність повноважень слідчого на проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні судом зазначено, що в матеріалах кримінального провадження є доручення, однак воно в матеріалах справи відсутнє, як і будь-який інший процесуальний документ, який підтверджує повноваження слідчого.

Відеозвукозаписи подій НСРД , зафіксовані на DVD-R № 1458т від 14.03.2016 та DVD-R № 1466т, а також протоколи про наслідки здійснення НСРД є недопустимими доказами, оскільки записи на дисках є копіями, а їх оригінали в порушення вимог ст.. 259 КПК України знищені, що позбавляє можливості встановити їх достовірність.

В матеріалах кримінального провадження відсутня інформація, які технічні засоби застосовувалися під час проведення НСРД та на які первинні носії записувалася вказана інформація.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 254 КПК України виготовлення копії протоколів про проведення НРСД та додатків до них не допускається, а диск є саме додатком до протоколів про проведення НСРД від 09.03.2016, тому сторона обвинувачення завідомо надала суду недопустимий доказ.

Стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не надано доступ до оригіналів вказаних записів, також їх не надано і суду.

Під час судового розгляду встановлена невідповідність протоколу фактичним аудіозписам на матеріальному носії інформації - оптичному диску DVD-R № 1458 т. Згідно висновків проведеної судом за клопотанням сторони захисту фоноскопічної експертизи вказані записи є копіями та перевірити чи зазнавали змін ці записи експертним шляхом неможливо, зазначено, що інформація на компакт-диску виготовлена іншим способом, ніж оригінал, а тому не може бути дублікатом документа.

Знищенням першоджерела сторона обвинувачення позбавила сторону захисту можливості проведення фоноскопічної експертизи за оригіналами носія, чим приховала докази невинуватості ОСОБА_7 ..

Суд першої інстанції на власний розсуд, не з`ясувавши думки сторони захисту, вирішив провести допит свідка ОСОБА_9 , що є порушенням принципів рівності, диспозитивності та змагальності. При допиті вказаного свідка, в порушення вимог ст. 96 КПК України, суд першої інстанції постійно знімав питання сторони захисту щодо обставин, які мають істотне значення для провадження. Вважає, показання свідка неправдивими.

Апелянт стверджує, що в даному провадженні має місце провокація з боку правоохоронних органів.

На вказану апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_6 подав заперечення, в яких вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу захисника - безпідставною, в задоволенні якої слід відмовити.

05 грудня 2023 року на електронну адресу Черкаського апеляційного суду від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Частиною 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності , суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На виконання приписів ч. 4 ст. 286 КПК України, у зв`язку із заявленим обвинуваченим ОСОБА_7 клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності, колегія суддів невідкладно приступає до його вирішення.

Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за строками давності, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності, вивчивши матеріали кримінального провадження в межах, необхідних для розв`язання заявленого клопотання, колегія суддів вважає, що воно підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону, судом першої інстанції дотримані не були.

За змістом обвинувального вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. За встановлених судом фактичних обставин, кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинене в період з 02.02.2016 по 01.03.2016.

Відповідно до ч. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Аналогічні вимоги були встановлені ч.1 ст. 49 КК України, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення для злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене КК України діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу у розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкція ч. 2 ст. 369-2 КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 , передбачає відповідальність у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Кваліфікується вказаний злочин згідно ч.4 ст. 12 КК України як нетяжкий злочин, а в редакції, що діяла на момент його вчинення - злочин середньої тяжкості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з моменту вчинення кримінального правопорушення і до ухвалення обвинувального вироку 03 жовтня 2022 року минуло більше п`яти років, тому строки для притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності закінчилися.

Відповідно до вимог п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. (ст.49 КК України.)

В цьому випадку особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК України умов і підстав.

Роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суддя має переконатися, що умови і підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України, у порядку, встановленому КПК України.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у постанові від 06.12.2021 (справа № 521/8873/18) вказує: слід звернути увагу на те, що імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання. Виходячи з аналізу зазначених норм кримінального процесуального права, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме - незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищезазначене, місцевий суд в порушення вимог КПК України не роз`яснив ОСОБА_7 , що на момент розгляду кримінального провадження щодо нього закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності та безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання.

Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особу також може бути звільнено від покарання за вироком суду з підстав, передбачених ст.49 цього кодексу.

Звільнення від покарання з наведеної підстави застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст.49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за неналежною обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у скоєнні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч.5 ст.74 вказаного кодексу.

У зв`язку із цим суд першої інстанції мав би роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 підставу для закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності, незалежно від визнання ОСОБА_7 своєї вини, за умови згоди останнього на таке звільнення від кримінальної відповідальності та прийняти рішення про його звільнення від кримінальної відповідальності, а не від покарання, як це він зробив.

З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та впевнившись у її добровільності, відповідності обставинам кримінального провадження і усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, апеляційний суд вважає, що його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінальної провадження підлягає до задоволення, як обґрунтоване.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Тому вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з подальшим закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 417, 418, 419, КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 369-2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді