Ухвала

Іменем України

10 листопада 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000863 відносно ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України -

встановив:

При оголошенні перерви для продовження дослідження матеріалів, прокурор ОСОБА_3 заявила письмове клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на практику ЄСПЛ. Клопотання обґрунтовує тим, що у ході судового розгляду кримінального провадження та вивчення відомостей щодо осіб обвинувачених ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 установлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В своєму клопотанні зазначила, що під час досудового розслідування, та судового розгляду кримінального провадження не встановлено обставин, зокрема за віком чи станом здоров`я, які унеможливлювали утримання обвинувачених в установі попереднього ув`язнення.

Вважає, що вказані обставини, зокрема суворість покарання, яке може бути призначене у випадку доведеності вини обвинувачених, характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, можуть спонукати останніх до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що дає обґрунтовану підставу вважати про наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть переховуватися від суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

На теперішній час встановлені ризики та суспільна небезпека особи обвинувачених не відпали і продовжують існувати.

Враховуючи особу обвинувачених та тяжкість злочинів, які їм інкриміновані, їх звільнення з-під варти, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного тривалого часу.

У зв`язку із зазначеним вважає, що обрання обвинуваченим іншого більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім стримуючим засобом, не здатне запобігти зазначеним ризикам та забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 і ОСОБА_6 заперечував щодо продовження запропонованого прокурором запобіжного заходу, просив звільнити з-під варти його підзахисного, надав письмові заперечення.

Зазначив в своєму запереченні, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.ст. 184, 199 КПК України, оскільки не містить посилань на матеріали кримінального провадження і відсутні додатки до клопотання які прокурором в клопотанні зазначені, а також викладу обставин, які свідчать про те, що існують заявлені прокурором ризики, передбачені п.п.1.3 ч.1 ст.177 КПК.

В судовому засіданні наголосив, що у клопотанні прокурора відсутні будь-які підстави, якими санкціонується тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_6 протягом тривалого часу, що не відповідає принципу захисту від свавілля, встановленому пунктом 1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, зазначає, що прокурором в поданому клопотанні про продовження строку тримання під вартою не наведено жодного доказу того, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 перебуваючи на волі, матимуть намір переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню або їм буде повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Також, на його переконання, прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_8 , також заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зазначив, що тривале перебування під вартою обвинувачених, а саме 1 рік 2 місяці та 25 днів стороною обвинувачення не обґрунтоване, клопотання сторони обвинувачення ґрунтується лише на аналогічних попередніх клопотань обставинах та ризиків. Також послався на практику ЄСПЛ, а саме «Харченко проти України» щодо тривалого незаконного тримання обвинувачених під вартою. Вважав, що у суду є достатні правові підстави для перегляду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Обвинувачені ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 підтримали клопотання своїх захисників зауважили, що прокурор в своєму клопотанні зазначає наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України які на даний час відпали.

Суд, заслухавши клопотання прокурора і захисників, дослідивши їх доводи і обґрунтування, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Відповідно до частини 1 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів дізнання та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого… обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому… обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

З огляду на зазначене вище, колегії суддів належало вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони посилаються, вирішуючи це питання.

На переконання суду, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачуються, передбачають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_6 понад рік перебуває під вартою, не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено лише наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема враховуючи особистість обвинуваченого, який раніше судимий за умисні злочини, та відбував покарання в місцях позбавлення волі .

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 і вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який - цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю.

Тобто, вбачається, що наразі виключних обставин для утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою немає, а наведені вище обставини можуть бути визнані судом такими, що свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що в теперішній час запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є обґрунтованим і співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_7 характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, переховуванням від суду. Саме такий запобіжний захід може як запобігти імовірному ризику, так і забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини колегія суддів вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу необхідно задовольнити, а клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити без задоволення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 181-183, 194, 331, 350 КПК України, суд -

ухвалив:

Оголосити перерву у судовому провадженні до 16 листопада 2023 року о 14.00 годині. Резервним днем визначити: 24 листопада 2023 року о 14.00 годині.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08 січня 2024 року.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на альтернативний, не пов`язаний з триманням під вартою - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю на два місяці, тобто до 10 січня 2024 року, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України строком на два місяці:

- заборонити цілодобово ОСОБА_7 залишати місце проживання у буд. АДРЕСА_1 ;

- утриматись від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- з`являтися до суду за першим викликом;

- негайно повідомляти суд і прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 має бути негайно доставлений до місця його проживання і звільнені з-під варти.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , направити для виконання до Нікопольського районного управління поліції в Дніпропетровській області, який повинен поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням даної ухвали в частині цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , покласти на прокурора.

Копію резолютивної частини ухвали вручити захисникам, прокурору і обвинуваченим, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)», Нікопольського районного управління поліції в Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1