Справа № 362/7739/23
Провадження № 1-кп/362/314/24
ВИРОК

Іменем України

07.02.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000603 від 09.11.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернігів Чернігівської області, українець, громадянин України, освіта середня, розлучений, працює без укладення трудової угоди, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , раніше засуджений 01.06.2023 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням з встановленням іспитового строку 3 (три) роки,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

09.11.2023 близько 20:00 год. (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 проходив неподалік буд. № 30 по вул. Керамічна у м. Василькові Обухівського району Київської області, де виявив один прозорий полімерний пакет із зіп-застібкою в якому знаходились сім прозорих полімерних пакетів із зіп-застібкою з порошкоподібною речовиною білого кольору, зовні схожою на психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Надалі ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що дана порошкоподібна речовина білого кольору, є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, маючи умисел на придбання та зберігання психотропних речовин та усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, помістив прозорий полімерний пакет із зіп-застібкою в якому в якому знаходились сім прозорих полімерних пакетів із зіп-застібкою з порошкоподібною речовиною білого кольору, зовні схожою на амфетамін до власної кишені наплічної сумки з метою власного вживання, без мети збуту, тим самим вказаними діями придбав та зберігав психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Цими діями він посягнув на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення всупереч положенням ст. ст. 12. 15, 19. 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Потім того ж дня, 09.11.2023, о 21:10 год. ОСОБА_4 зупинили працівники відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області та під час затримання в порядку ст.. 298-2 КПК України вилучили у нього у наплічній сумці прозорий полімерний пакетик із зіп-застібкою, де знаходились сім прозорих полімерних пакетів із зіп-застібкою з порошкоподібною речовиною білого кольору. У наданих на дослідження порошкоподібних речовинах виявлено та вилучено психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Загальна маса амфетаміну в речовинах становить 1,200 г.

Амфетамін з вищезазначеною масою є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, перевищує встановлені невеликі розміри (до 0,15) і не перевищує встановлені великі розміри (від 1,5 г.) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», «Список № 2 психотропних речовин обіг яких обмежено» в «Таблиці» Наказу № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, які знаходяться у незаконному обігу».

ОСОБА_4 при допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні цього кримінального проступку. Він повністю погодився з кваліфікацією і фактичними обставинами цього кримінального правопорушення щодо місця, часу, виду речовини, її розміру, обставин справи, які зазначені у обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно того вечора перебував у м. Василькові Обухівського району Київської області по вул. Керамічна, де знайшов згорток. Поклав його до своєї сумки, чітко розумів, що там знаходиться заборонене, бо раніше притягався до кримінальної відповідальності за відповідними статтями КК України. Попрямував у напрямку дому, де його зупинили поліцейські, їм видав знайдене. Підтвердив суду, що усвідомлював те, що йому встановлено іспитовий строк за попереднім вироком суду, систематично відмічався у органі пробації. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати та призначити покарання у виді штрафу.

Показання ОСОБА_4 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, процесуальних витрат та речових доказів, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як умисні дії, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, працює без укладення трудової угоди, з посередніми характеристиками за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Водночас судом установлено, що ОСОБА_4 був засуджений 01.06.2023 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки та на даний час перебуває на обліку у органі пробації на підставі вищезазначеного вироку суду.

Отже, дане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив у період іспитового строку за вищезгаданим вироком суду, а тому у відповідності до положень ч. 3 ст. 78 КК України при обранні міри покарання ОСОБА_4 необхідно застосовувати вимоги ст. ст. 71, 72 КК України і призначити покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком, оскільки обвинувачений після постановлення вироку і до повного відбуття покарання скоїв новий злочин.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, яка пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та беручи до уваги, що ОСОБА_4 , будучи судимим, на шлях виправлення не став, а вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, суд дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З цих підстав суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту, із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України, частково приєднавши невідбуте винним покарання за попереднім вироком суду, як достатнє для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Так, ч. 4 ст. 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Також суд вважає, що підстав для застосування ст. 75 КК України немає, оскільки раніше судимий ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та під час іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, на думку суду, беручи до уваги обставини справи та особу винного, виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання неможливе.

Вказане вище повністю відповідає правовій позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо повторного звільнення від відбування покарання у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину викладене у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 752/2269/18 та у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 127/10266/19, де вказано, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

До того ж суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 127/25037/17, де виснувало, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Розподіл процесуальних витрат суд вирішує в порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України визначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2023, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривень.

Речові докази після набрання вироком законної сили, що здані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області відповідно до квитанції № 407 від 20.11.2023, - знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1