Справа № 489/3979/23
Провадження № 1-кп/489/851/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

11 жовтня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №0000765 від 19.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 24.07.2023 Заводським районним судом міста Миколаєва за статтями ст. 15 ч. 2 та 185 ч. 4, 185 ч. 4, 70 ч. 1 КК України до 5 років одного місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

18.06.2023 близько 15:30 год. ОСОБА_3 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023, перебуваючи біля кінцевої зупинки громадського транспорту маршрутного таксі №89, поблизу будинку №1-А по вул. Казарського у місті Миколаєва Миколаївської області, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно відкрито викрав велосипед «Азимут», вартістю 5249,50 грн, що належав ОСОБА_5 . Після того ОСОБА_3 на вказаному велосипеді з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 5249,50 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно 18.06.2023 в денний час, перебував на кінцевій зупинці маршрутного таксі № 89 по вул. Казарського міста Миколаєва, де попросив у свого знайомого ОСОБА_6 велосипед, щоб покататися. Отримавши у потерпілого велосипед, він проїхав на ньому декілька кругів, після чого вирішив його викрасти та в присутності потерпілого ОСОБА_7 , який був там та спостерігав за ним та розумів і бачив, що він викрадає його велосипед, поїхав на вказаному велосипеді в парк «Дубки», де викликав таксі, на якому відвіз велосипед до ломбарду, де на його прохання ОСОБА_8 здав велосипед. Отримані за нього грошові кошти він витратив на власні потреби. При цьому ОСОБА_3 зазначив про своє щире розкаяння у вчиненому, засудив свої дії, зазначив про наявність сорому та жалю за вчинене, а також запевнив суд, що став на шлях виправлення.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.06.2023 вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до поліції з приводу того, що 18.06.2023 близько 15:30 год. ОСОБА_9 , перебуваючи по вул. Казарського міста Миколаєва, біля кінцевої зупинки громадського транспорту, відкрито викрав належний йому велосипед «Азимут».

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19.06.2023 та фототаблиці до нього, місцем події є ділянка місцевості, розташована біля кінцевої зупинки громадського транспорту по вул. Казарського м. Миколаєва Миколаївської області.

Із заяви ОСОБА_6 слідує, що останній надав слідчому фотозображення належного йому викраденого велосипеду та копію товарного чеку на нього від 30.04.2023, згідно з яким вартість останнього складає 5300 грн.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2023 за участю потерпілого ОСОБА_6 та довідки до нього вбачається, що останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 18.06.2023 близько 15.30 годин відкрито викрала належний йому велосипед «Азимут» біля кінцевої зупинки по вул. Казарського м. Миколаєва Миколаївської області.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.06.2023 за участю свідка ОСОБА_10 та довідки до нього вбачається, що останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 18.06.2023 близько 14.00 годин попросила закласти до ломбарду велосипед «Азимут».

З повідомлення ПТ «Ломбард «Перший» ТОВ «Мікрофінанс і компанія» вих. №0507/2023/1733 від 05.07.2023 та специфікація (прийняття застави) № від 18.06.2023 слідує, що 18.06.2023 ОСОБА_10 здав до вказаного ломбарду під заставу велосипед «Азимут».

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/115-23/8650-ТВ від 21.06.2023, ринкова вартість велосипеду марки «Азимут», який раніше був у використанні, станом на 18.06.2023 могла становити 5249,50 грн.

З протоколу огляду предмету від 22.06.2023 слідує, що слідчим був оглянутий викрадений у потерпілого велосипед «Азимут», темно-червоного кольору.

Із розписки ОСОБА_6 від 22.06.2023 вбачається, що останній отримав від працівників поліції велосипед «Азимут» на зберігання.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 22.06.2023 та фототаблиці до нього, потерпілий ОСОБА_6 в присутності двох понятих добровільно показав на місці та розказав обставини, за яких ОСОБА_3 біля кінцевої зупинки громадського транспорту по вул. Казарського м. Миколаєва взяв у нього покататися велосипед «Азимут», який повернув через 5 хвилин. Через деякий час ОСОБА_11 вихопив у нього вказаний та поїхав на ньому, незважаючи на його крики та вимоги повернути викрадене майно.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Суд дійшов однозначних висновків, що викрадення належного потерпілому майна мало відкритий характер, про що свідчить те, що в момент викрадення обвинуваченим велосипеда потерпілий був присутнім на місці вчинення кримінального правопорушення та усвідомлював протиправні дії обвинуваченого, направлені на відкрите викрадення його майна, та обвинувачений розумів про те, що його дії, направлені на викрадення велосипеду, були відкритими та явними для потерпілого.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику про злочини проти власності», відповідно до яких грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується як особа, яка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, не працює, за медичною допомогою до лікарів психіатра та нарколога не звертався, раніше судимий.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить вказане в обвинувальному акті щире каяття, яке полягає у тому, що він повністю та беззастережно визнав свою вину, зазначив про наявність сорому за вчинене, засудив свої дії та висловив намір змінити свою поведінку, а також негативно ставиться до свого діяння.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, характеризується посередньо, його щирого каяття та негативного ставлення до вчиненого, наявності обставини, що пом`якшує покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки інші види покарання є недостатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому остаточне покарання з урахуванням вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.07.2023, до ухвалення якого останній вчинив інкриміноване за даним вироком кримінальне правопорушення, призначивши останньому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вказаним вироком більш суворим за даним вироком.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.07.2023 у справі №487/3927/23, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речовий доказ велосипед «Азимут» вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1