ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 641/4296/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 Провадження: № 11-кп/818/1878/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їхніх захисника, відповідно ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,без участі всіх інших учасників по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами:

захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10

на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від « 21 » 11 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції в задоволенні клопотань захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_14 про зміну обвинуваченим запобіжних заходів- відмовлено.

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних щодо обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 задоволено.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , кожному, обраний щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 19 січня 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисники обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою місця проживання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність судового рішення та порушення норм кримінального процесуального закону, внаслідок тривалого розгляду вказаного кримінального провадження, оскільки обвинувачений перебуває під вартою вже 8 місяців та 12 днів. За цей строк не було зафіксовано ні жодного впливу на свідків, ні на потерпілих, ні на речові докази, хід справи не змінився, нові докази вини ОСОБА_7 та нові епізоди не з`явилися, резонанс серед потерпілих знизився, якщо такий і був.

Як зазначає захисник, ОСОБА_7 інкримінується один епізод, у якому потерпіла подала цивільний позов, за яким зрозумілий розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Стороною захисту вбачається за можливе, задля того, щоб гарантувати дотримання балансу між правами обвинуваченого та потерпілих, визначити альтернативний розмір застави. Захисник вважає, що прокурором не зазначено, якими доказами обґрунтовується тримання обвинуваченого під вартою у такий строк, а клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_20 під вартою не може бути спів мірним втручанням у права та свободи обвинуваченого, поряд з виконанням завдання кримінального провадження, а тому вважає, що визначення розміру застави сприятиме належній поведінці обвинуваченого щодо дотримання завдання заходів забезпечення кримінального провадження. У разі звільнення з під варти, для ОСОБА_7 сімейні зв`язки будуть більшої цінності, ніж до обрання запобіжного заходу, бо людина починає цінувати те, що має, лише після того, як втрачає. Для ОСОБА_7 в першу чергу це дорогоцінні хвилини участі у вихованні власних дітей, які наразі виховуються без матері та батька, підтримка матері похилого віку та надання допомоги своїй сестрі та її дітям. Зміна запобіжного заходу на більш м`який, на думку захисника, безпосередньо впливає на долю не лише обвинуваченого, а й його родини та дітей, які зростають без участі батьків.

Захисник вважає, шо судом не забезпечено виконання вимог статті 178 КПК України; оскільки в одному рішенні задоволено декілька клопотань прокурора про продовження тримання під вартою відносно кількох обвинувачених, що впливає на неповне дослідження особи кожного з обвинувачених. Крім того, захисник вважає, що судом не досліджено питання можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів та не в повному обсязі перевірено, чи відповідає клопотання прокурора вимогам частини 1 статті 184 та частини 3 статті 199 КПК України.

Також захисник вважає, що прокурором не доведено неможливості запобігання зазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів. Твердження прокурора щодо неможливості застосування відносно обвинуваченого застави, з посиланням на скоєння злочину із застосування насильства, вважає передчасним, оскільки вина обвинуваченого в законом порядку не доведена, а матеріали справи не містять доказів щодо застосування ОСОБА_7 щодо потерпілого ОСОБА_21 насильства або погроз.

Крім того, захисник вважає можливим застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем проживання його в приватному будинку, який має погреб, а тому, відсутня необхідність слідувати до укриття внаслідок повітряної тривоги.

Ризик переховування вважає необґрунтованим, оскільки ОСОБА_7 не був затриманий в порядку ст.208 КПК України, від отримання підозри не ухилявся та не вживав жодних заходів для переховування від органів досудового розслідування чи ухилення від відповідальності, хоча обставини не ставали на заваді. А прокурор обґрунтовує цей ризик виключно суворістю покарання, яка загрожує обвинуваченому. Крім того, обвинувачений в березні 2022 року вступив до лав добровольчого батальйону, не покинув країну та місто, що свідчить про його прив`язаність до місця проживання та країни в цілому. Він має двох неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку. Наразі, сестра обвинуваченого доглядає за своїми дітьми та дітьми обвинуваченого та матір`ю. Крім того, обвинувачений має бездоганну репутацію.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідка вважає сумнівним, оскільки потерпілій в судові засідання не з`являються, що може свідчити про їх перебування поза межами Харківської області. Доказів впливу на інших обвинувачених, свідків або експертів, матеріали справи не містять. Крім того, всі свідки та потерпілій вже допитані.

Ризик вчинити обвинуваченим інше кримінальне правопорушення малоймовірний.

Враховуючи вищевикладене, захисник вважає, що зазначених підстав достатньо, щоб скасувати рішення суду та змінити запобіжний захід на більш м`який.

В апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу та змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою місця проживання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність судового рішення та порушення норм кримінального процесуального закону. Вказує, що обвинувачений перебуває під вартою вже 1 рік та 2 місяці і за цей строк не було зафіксовано ні жодного впливу на свідків, ні на потерпілих, ні на речові докази, хід справи не змінився, нові докази вини ОСОБА_8 та нові епізоди не з`явилися, резонанс серед потерпілих знизився, якщо такий і був, а прокурором не зазначено, чим обґрунтоване таке тривале тримання обвинуваченого під вартою.

Сторона захисту вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою не може бути спів мірним втручанням у права та свободи обвинуваченого, поряд з виконанням завдання кримінального провадження, а тому вважає, що визначення розміру застави сприятиме належній поведінці обвинуваченого щодо дотримання завдання заходів забезпечення кримінального провадження. У разі звільнення з під варти, для ОСОБА_8 сімейні зв`язки будуть більшої цінності, ніж до обрання запобіжного заходу, бо людина починає цінувати те, що має, лише після того, як втрачає. Для ОСОБА_8 в першу чергу, - це участь у вихованні вина. Зміна запобіжного заходу на більш м`який, на думку захисника, безпосередньо впливає на долю не лише обвинуваченого, а й його родину та дитину.

Захисник вважає, шо судом не забезпечено виконання вимог статті 178 КПК України; оскільки в одному рішенні задоволено декілька клопотань прокурора про продовження тримання під вартою відносно кількох обвинувачених, що впливає на неповне дослідження особи кожного з обвинувачених. Крім того, захисник вважає, що судом не досліджено питання можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів та не в повному обсязі перевірено, чи відповідає клопотання прокурора вимогам частини 1 статті 184 та частини 3 статті 199 КПК України.

Також захисник вважає, що прокурором не доведено неможливості запобігання зазначеним ним ризикам, передбаченими п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, а матеріали справи не містять доказів, що підтверджують обставини, на які він посилається.

Ризик переховування ОСОБА_8 вважає необґрунтованим, оскільки ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст.208 КПК України. Під час його конвоювання, він покинув лікарню, так як залишився один і не розумів, що йому там далі робити і просто поїхав додому. Наміру ухилятись від органу досудового розслідування не мав. Крім того, судом було доручено провести перевірку щодо незаконного затримання ОСОБА_8 19.12.2022 з приводу застосування до нього фізичного насильства з боку працівників правоохоронних органів. Вважає, що розслідування проведено неякісно. А те, що ОСОБА_8 покинув приміщення лікарні, на думку захисника, свідчить про неякісну ставлення співробітників УСР до виконання заходів з конвоювання, що спричинило передумови до виходу затриманої особи із поля зору. Крім того, вважає, що оголошення у розшук ОСОБА_8 було проведено також безпідставно, оскільки жодних повісток про виклик в порядку ст.135 КПК України йому не направлялось, а жодної дії щодо пошуку чи виклику ОСОБА_8 до слідчого здійснено не було. Ризик переховування прокурор обґрунтовує лише суворістю можливого покарання.

Крім того, як зазначає захисник, обвинувачений вступив до лав добровольчого батальйону, що свідчить про те, що він не схильний до уникання відповідальності та втечі у скрутних обставинах. Маючи транспортний засіб для умов виїзду з м. Харків, з 16.09.2022, достовірно знаючи, що відносно нього здійснюється кримінальне провадження, маючи об`єктивну змогу переховуватись від органів досудового розслідування та суду, не переховувався та був затриманий повторно. Вказане, на думку захисника, свідчить про моральні якості ОСОБА_8 та його самовідданість та відсутність намірів уникнення від відповідальності. Він не залишав рідне місто чи взагалі Україну, що свідчить про його прив`язаність до місця проживання та країни в цілому. Він має на утриманні дитину та позитивну репутацію.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідка вважає сумнівним, оскільки потерпілій в судові засідання не з`являються, а тому вихід обвинуваченого з під варти не становить ризику для потерпілих. Доказів впливу на інших обвинувачених, свідків або експертів, матеріали справи не містять. Крім того, всі свідки та потерпілій вже допитані.

Враховуючи вищевикладене, захисник вважає, що зазначених підстав достатньо, щоб скасувати рішення суду та змінити запобіжний захід на більш м`який.

Крім того, захисник посилається на наявність у обвинуваченого проблем зі здоров`ям, внаслідок чого йому необхідно провести додаткові обстеження поза умовами СІЗО.

Вважає, що прокурором не доведено жодне обґрунтування неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник ОСОБА_22 в апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_10 , просить скасувати ухвалу та прийняти нову, якою у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити, та задовольнити її клопотання і змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на невідповідність клопотання вимогам ст.ст.184, 199 КПК України, оскільки воно не містить викладу обставин, на підставі яких слідчий та прокурор дійшли висновку про наявність ризиків та посилання на матеріали, які підтверджують ці обставини, що вважає порушенням ст.5 Конвенції, внаслідок недостатнього обґрунтування причин утримання під вартою. А тому, таке клопотання, на думку захисника, не підлягало задоволенню.

Ризик переховування ОСОБА_10 вважає припущенням, оскільки матеріали справи не містять будь-яких фактичних даних щодо наміру переховування обвинуваченого.

Крім того, вважає, що ризик переховування не може бути обґрунтований лише на основі суворості можливого покарання, а повинні бути посилання на ряд інших факторів, які можуть його підтвердити. А тому, вважає цей ризик недоведеним.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків вважає відсутнім, оскільки він не підтверджений належними доказами. Доказів впливу на інших обвинувачених, свідків або експертів, матеріали справи не містять.

Посилання на ступінь тяжкості вчиненого злочину, на думку захисника, не є належним обґрунтуванням жодного з визначених законом ризиків, що свідчить про відсутність підстав для продовження застосування до ОСОБА_10 найбільш суворого запобіжного заходу, оскільки не можна стверджувати про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України. А тому, необхідно було відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Як вказує захисник, ОСОБА_10 тримається під вартою з 16.09.2022, що становить 1 рік 2 місяці 11 днів, що не взято до уваги судом першої інстанції. А тому, на думку захисника, перебування ОСОБА_10 під домашнім арештом слугуватиме забезпеченням виконанню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і полегшить його 7-річній дитині процес навчання, оскільки дружина ОСОБА_10 має постійне місце роботи, стабільний дохід, що дає їй змогу утримувати чоловіка, у разі обрання йому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що прокурором не доведено жодне обґрунтування неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і їхзахисник ОСОБА_23 , а також захисник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,підтримали свої апеляційні скарги і просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинувачених, їх захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №70001921 від 18.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України,.

Прокурор у кримінальному провадженні 16.11.2023 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування всіх обвинувачених від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на інших обвинувачених, у тому числі потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, експертів, оскільки ці ризики продовжують існувати, що виправдовує підстави тримання обвинувачених під вартою. Фактичні обставини вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, на думку прокурора, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, а оскільки ці злочини були вчинені із застосуванням насильства, то до останніх неможливо визначити заставу та більш м`які запобіжні заходи. Крім того відносно обвинуваченого ОСОБА_10 на розгляді в Київському районному суді м. Полтави перебуває інше кримінальне провадження, за його обвинуваченням за ч.4 ст. 187, п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених, суд врахував, що обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, серед яких є особливо тяжкі злочини, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Крім того, врахував, при оцінці ризику переховування, суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, серед яких є особливо тяжкі злочини, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Вказані обставини у сукупності та дані про особи всіх обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує їм уразі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, на думку суду, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, у зв`язку з чим суд вважав, що є підстави того, що вони можуть переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, може побудити їх на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Суд також вважав доведеним наявність ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків, обвинувачених та експертів у кримінальному провадженні, оскільки дані особи не були ще допитані судом, а обвинувачені, після відкриття їм матеріалів кримінального провадження, достовірно дізналися про місця проживання або перебування даних осіб та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матимуть змогу здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченими своєї причетності до інкримінованих злочинів.

Враховуючи обґрунтованість підозри всім обвинуваченим у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками експертів, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими інкримінованих їх кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винними, суд вважав, що застосування відносно даних обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, задовольнивши клопотання прокурора та продовживши ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, передбачений КПК України.

Суд вважав, що обраний відносно всіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченим, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу і вважав недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

При цьому суд відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не визначив обвинуваченим розмір застави у даному кримінальному провадженні при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання їх під вартою, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинених кримінальних правопорушень, а також їх ступінь тяжкості, оскільки ряд злочинів є особливо тяжкими, за які чинним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також беручи до уваги роль кожного з обвинувачених, зокрема, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , є високий ризик того, що обвинувачені можуть переховуватись від слідства та суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,. протиправних дій, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання спростовує доводи апеляційних скарг про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Крім того, невиключений ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків, на даний час не виключена, оскільки судовий розгляд триває, та існує вірогідність повторного допиту свідків або потерпілих.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченим, у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисників обвинувачених стосовно наявності у обвинувачених дітей, не мінімізує наявність вказаних в клопотанні ризиків та не свідчить про необґрунтованість судового рішення. До того ж, вказані обставини існували і на час вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, і не стали стримуючим фактором від протиправних дій. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційних скарг ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників обвинувачених.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 11 2023 року про продовження щодо:

-обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

-обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2.ст.28 і ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

-обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 і ч.1 ст.263 КК України - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,

запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 19 01 2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

В порядку ст.28 КПК України, звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового процесу та, як наслідок, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки і може свідчити про низький рівень організації судочинства суддею.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

______________ ____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4