"16" січня 2024 р. Справа № 363/5688/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника органу пробації - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород подання фахівця ІІ кат. Вишгородського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 стосовно засудженого ОСОБА_5 про застосування покарання за наявності кількох вироків,-

ВСТАНОВИВ:

Фахівець ІІ кат. Вишгородського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 звернулась до суду з поданням про застосування покарання за наявності кількості вироків, в обґрунтування якого зазначила, що засуджений ОСОБА_5 з 23.11.2023 року перебуває на обліку Вишгородського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2023 року за ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки. Також, ОСОБА_5 засуджений вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.10.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. У вироку Вишгородського районного суду Київської області від 09.10.2023 року не враховано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, а тому просить вирішити питання призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та складання покарання у відношенні останнього.

Представник органу пробації в судовому засіданні щодо задоволення подання поклалась на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення подання.

Засуджений в судовому засіданні щодо задоволення подання поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника органу пробації, прокурора та засудженого, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2023 року за ч. 1 ст. 249 КК України, згідно якого останньому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, та вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.10.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України, згідно якого призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. Вказані вироки перебувають на виконанні у Вишгородському РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області окремо, що підтверджено матеріалами подання, розпорядженнями суду про направлення вказаних вироків на виконання.

Так, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Із змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Як вбачається із матеріалів справи, зазначені вироки відносно ОСОБА_5 набрали законної сили та направлені до Вишгородського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській, де перебувають на виконанні.

Згідно роз`яснень, котрі містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За аналогією можна зробити висновок, що й у разі, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі та, як встановлено у судовому засіданні, навіть до вчинення злочину, за який вона була засуджена першим вироком, інший злочин, за який до неї було застосовано обмеження волі, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та кожен вирок виконується самостійно.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, котрі містяться у зазначеній постанові, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України (1960 року) не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох зазначених вище вироків суду відносно засудженого ОСОБА_5 , оскільки інший злочин ним вчинено до постановлення попереднього вироку, а не під час іспитового строку.

Суд вважає за необхідне вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків шляхом їх самостійного виконання.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного подання порушує суть вироків, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. 72 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені подання фахівця ІІ кат. Вишгородського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 стосовно засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Повний текст ухвали проголошений 17.01.2024 року о 12.00 годині.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1