У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2023 Справа №607/19772/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі с/з ОСОБА_2 , розглянувши у залі суду клопотання слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азейбаржанської Республіки, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням, погодженим із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 без визначення розміру застави, якому 27 вересня 2023 року повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, добровільне зайняття громадянином Украни посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше червня 2022 року в громадянина України ОСОБА_4 , як радикально налаштованої проти дій органів державної влади України особи, виник злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області, який при цьому був обізнаний, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН), до складу якого входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу та відповідно до ч.4 ст. 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави. Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 07 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня

1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до п.п. 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1,2,5 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст.ст. 68, 73, 132-134 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

24 лютого 2022 року, у порушення вищевказаних умов міжнародних договорів, російською федерацією (далі - рф) здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України та розпочато ведення агресивної війни і захоплення її територій. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому було неодноразово продовжено.

Крім того, ОСОБА_4 було відомо, що після незаконного вторгнення російської федерації на територію України та окупації частини її території, зокрема селища міського типу Чаплинка Каховського району Херсонської області, представниками збройних сил та інших державних органів рф взято під контроль будівлі і споруди, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі, а також створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації.

При цьому, ОСОБА_4 знав, що не пізніше червня 2022 року, точну дату встановити не виявилось можливим, представниками окупаційних органів влади рф в смт Чаплинка Каховського району Херсонської області створено так званий «отдел министерства внутренних дел по Чаплинскому МО ГУМВД Херсонской области», з метою незаконного виконання країною агресором правоохоронних функцій на території вказаного населеного пункту. Пізніше вказане утворення було перейменоване в «отдел министерства внутренних дел по Чаплинскому МО ГУМВД Херсонской области», а в лютому 2023 року в «ОМВД РФ «Чаплинское» ГУМВД РФ по Херсонской области».

Реалізуючи свій злочинний умисел, 28 червня 2022 року ОСОБА_4 , маючи досвід участі у НЗФ терористичної організації «ДНР», а саме в так званому «Ясиноватскому ГО МВД ДНР» умисно, добровільно приєднався до складу незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території Херсонської області «ГУМВД Херсонской области», згідно з наказом №14л/с обійнявши посаду «вр.и.о. начальника Чаплынского районного отделения полиции Каховского районного отдела полиции», де йому було видано табельну вогнепальну зброю (тип зброї досудовим розслідуванням встановити не вдалося).

Перебуваючи у складі вказаного незаконного правоохоронного органу, 16 серпня 2022 року ОСОБА_4 , для досягнення злочинної мети окупаційної адміністрації держави-агресора та виявлення громадян України, які не підтримують рф, на території одного з ринків м. Херсона, розташованого на вул. Потьомкінській, 51, виявляв осіб, які розраховувалися за придбані покупки гривнею, де поміж інших, він зупинив громадянина Молдови ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перевіривши його документи, ОСОБА_4 провів особистий обшук останнього та попередив його про недопущення розрахунків українською валютою в подальшому.

Надалі, ОСОБА_4 не пізніше листопада 2022 року, продовжуючи свою злочинну діяльність, умисно, добровільно обійняв посаду «начальника отдела министерства внутренних дел по Чаплинскому МО ГУМВД Херсонской области», де на вказаній посаді у період з листопада 2022 року по лютий 2023 року, відповідно до своїх функціональних обов`язків, спільно із представниками окупаційної влади російської федерації, виконував злочинні завдання незаконного правоохоронного органу у селищі міського типу Чаплинка Каховського району Херсонської області.

Так, 11 листопада 2022 року ОСОБА_4 , усвідомлюючи свою злочинну діяльність, в приміщенні так званого «ОМВД по Чаплинскому МО ГУМВД Херсонской области», розташованого за адресою: Херсонська область, смт Чаплинка, вул. Грушевського, 46, здійснював конвоювання незаконно затриманої громадянки України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з камери та назад для проведення її допиту.

Окрім того, під час всього терміну незаконного позбавлення волі ОСОБА_8 у вказаному «ОМВД» протягом 5 днів, ОСОБА_4 та інші невстановлені його спільники, здійснювали до неї заходи психологічного впливу, погрожували фізичною розправою, примушували вчити гімн росії, а під час прогулянки заставляли справляти природні потреби на вулиці у присутності інших затриманих й так званих «поліцейських».

15 листопада 2022 року ОСОБА_4 , звільняючи громадянку ОСОБА_8 з місця незаконного позбавлення волі, не повернувши їй всі відібрані у неї особисті речі, примусив останню написати на його ім`я та підписати заяву про відсутність будь-яких претензій до так званих співробітників «отдела министерства внутренних дел по Чаплинскому МО ГУМВД Херсонской области».

Також, 13 листопада 2022 року ОСОБА_4 , для досягнення злочинної мети окупаційної адміністрації країни агресора, віддав вказівку своїм підлеглим «фізично розібратися» з продавцями базару смт Чаплинка, які відмовлялися приймати під час продажу своєї продукції російські рублі. Окрім того ОСОБА_4 , забороняв так званим «працівникам поліції» реагувати на численні факти мародерства та фізичних розправ представниками збройних сил рф над мешканцями Чаплинської громади.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 31 січня 2023 року, підписав та направив як «начальник отдела министерства внутренних дел по Чаплинскому МО ГУМВД Херсонской области» на адресу так званого «прокурора Херсонской области» ОСОБА_9 , зареєстрований у вказаному незаконному правоохоронному органі супровідний лист №73 з копією постанови про порушення кримінальної справи від 31.01.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 кримінального кодексу російської федерації, відносно громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Діючи аналогічним чином, 3 лютого 2023 року ОСОБА_4 , підписав та направив як «начальник отдела министерства внутренних дел по Чаплинскому МО ГУМВД Херсонской области» на адресу так званого «прокурора Херсонской области» ОСОБА_9 , зареєстрований у вказаному незаконному правоохоронному органі супровідний лист №87 з копією постанови про порушення кримінальної справи від 03.02.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 кримінального кодексу російської федерації, відносно громадянина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім цього ОСОБА_4 , виконуючи свої функції у незаконному правоохоронному органі, 06.02.2023 підписав та направив як «начальник ОМВД РФ «Чаплинское» ГУ МВД РФ Херсонской области» на адресу так званого «прокурора Херсонской области» ОСОБА_9 супровідний лист №94 з копією постанови про порушення кримінальної справи від 06.02.2023 за ознаками злочину, передбаченого п. «в» ч. 2 ст. 158 кримінального кодексу російської федерації («крадіжка»), відносно невстановленої особи.

Отже, громадянин України ОСОБА_4 умисно, добровільно, з 28 червня 2022 року по 27 вересня 2023 року у незаконному правоохоронного органі «Главном управлении МВД Херсонской области» займав посаду «вр.и.о. начальника Чаплынского районного отделения полиции Каховского районного отдела полиции», та «начальника отдела министерства внутренних дел по Чаплинскому МО», а з 06.02.2023 «начальника ОМВД РФ «Чаплинское» ГУМВД РФ по Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області.

У клопотанні вказується, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України підтверджується зібраними досудовим розслідуванням доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.05.2023, ОСОБА_12 від 05.05.2023, ОСОБА_7 від 15.05.2023, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 від 04.05.2023, протоколом огляду інтернет ресурсів від 03.05.2023, протоколом огляду мережі Інтернет від 04.09.2023, 08.09.2023, 11.09.2023, 18.09.2023.

12.10.2023 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук. Здійснення розшуку підозрюваного ОСОБА_13 доручено співробітникам 2 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Тернопільській області.

Оцінюючи особу підозрюваного, який переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходиться на тимчасово окупованій території Херсонської області з метою ухилення від кримінальної відповідальності, не має місця проживання, соціальних зв`язків для існування не на окупованій території України, якому повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому існують ризики, передбачені п.п. 1-3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити, захисника, яка у вирішенні вказаного клопотання поклалася на думку суду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

З матеріалів клопотання та з долучених до нього доказів вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 знаходиться на тимчасово окупованій території Херсонської області та прокурором доведено наявність підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, а тому приходжу до висновку про можливість розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного ОСОБА_4 .

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст.178 КПК України обставиною, яка враховується при обранні запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, які зобов`язаний слідчий суддя оцінити при постановленні ухвали є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється, що підтверджується дослідженими доказами, які приєднані до клопотання, у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Водночас, вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він хоча і має постійне місце проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак у цьому кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків, що передбачені п.п. 1-3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, підозрюваний матиме можливість: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення , незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті тримання під вартою.

Вищенаведені обставини в сукупності їх аналізу, дають суду підстави вважати, що указаний обвинувачений, у разі не обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не запобіжить обґрунтованим у попередньому абзаці даної ухвали ризикам, а тому, враховуючи вказане, приходжу до висновку, що відносно ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, за абзацом 3 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Зважаючи на вищенаведене, ураховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, що вказані вище щодо ОСОБА_4 , а також того, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, вважаю, що розмір застави у кримінальному провадженні визначати не слід.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копії ухвали вручити підозрюваному, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1