У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000189 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6

на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богачівка Кривоозерського району Миколаївської області, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді сержанта з матеріального забезпечення 3 навчальної роти навчального батальйону резерву сержантського складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2022 року за ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 358 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2022 року у виді позбавлення волі строком на 5 років та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 1 434,0 грн. Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження. Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню. На думку апелянта, є невірними висновки суду першої інстанції про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, у зв`язку з заявою обвинуваченого щодо беззастережного визнання вини у пред`явленому йому обвинуваченні, оскільки, спрощене судове провадження передбачене для розгляду обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, тобто діяння, яке не може потягнути за собою покарання у вигляді позбавлення волі.

Зазначає, якщо внаслідок складання покарань за сукупністю вироків буде призначено покарання у виді позбавлення волі, для якого спрощений судовий розгляд не передбачений, необхідно встановлювати не тільки добровільність згоди обвинуваченого на спрощений розгляд обвинувачення проти нього, але і усвідомленість такої згоди.

Крім того, захисник вказує, що суд першої інстанції, призначивши покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 358 КК України у виді одного року обмеження волі порушив вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, оскільки ОСОБА_6 військовослужбовець.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, в запереченнях на неї прокурор ОСОБА_5 просить вирок залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

15 травня 2023 приблизно о 23:27 год. ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді сержанта з матеріального забезпечення 3 навчальної роти навчального батальйону резерву сержантського складу військової частини НОМЕР_1 , керуючи автомобілем "ВАЗ" моделі 2105 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , знаходячись навпроти адміністративної будівлі МНУ ім. В.О. Сухомлинського за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 24, був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою усунення порушення відповідно до п.31.5 ПДР України, а саме: порушення вимог п. 31.4.3 "а" ПДР України - керування транспортним засобом з непрацюючим заднім зовнішнім світловим приладом та перевірки документів, що є одним із заходів правового режиму воєнного стану.

Після чого ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документу для підтвердження права керування транспортним засобом, при цьому не отримавши раніше в установленому законом порядку посвідчення водія, яке є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами, пред`явив працівнику Управління патрульної поліції в Миколаївській області на його законну вимогу посвідчення водія із серією та номером НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 17.01.2022, яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винними у використанні завідомо підробленого документа та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи в її межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в суді доказам.

Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у суді першої інстанції відбувся у спрощеному провадженні, можливість якого передбачена ст. 382 КПК України для розгляду обвинувачення у вчиненні кримінального проступку.

Обвинувачений ОСОБА_6 погодився на такий порядок розгляду і підписав, у присутності свого захисника ОСОБА_10 , заяву щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

За таких обставин, прокурор відповідно до ст. 302 КПК України звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурором відповідно до вимог ч.2 ст. 302 КПК ОСОБА_6 у присутності захисника роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, прокурор впевнився у добровільності згоди ОСОБА_6 на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, про що свідчить заява останнього, яка підписана ним в присутності захисника, що обвинувачений підтвердив і під час апеляційного розгляду.

Особа, яка добровільно відмовилася користуватися певними правами, що надаються для захисту від обвинувачення, тим самим погоджується на обмеження, які закон передбачає для апеляційного оскарження вироку, постановленого за результатами спрощеного провадження.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 394 КПК, такий вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

В апеляційній скарзі захисник не оспорює висновків суду про можливість розгляду провадження за відсутністю учасників судового провадження.

Проте, як слідує із доводів апелянта, судом першої інстанції допущені істотні порушення норм кримінального процесуального закону, з огляду на те, що у даному випадку суд не міг розглянути обвинувальний акт без участі обвинуваченого, оскільки на підставі наданих суду матеріалів суд міг передбачити призначення покарання у виді позбавлення волі. Але з цими доводами суд не погоджується, з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2022 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, та на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки.

Між тим, під час іспитового строку, а саме 15 травня 2023 року, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.358 КК України.

За такого, суд першої інстанції обгрунтовано, відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, остаточне покарання визначив за сукупністю вироків у виді позбавлення волі.

Колегія суддів встановила, що у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою винуватість і в присутності захисника надав згоду на спрощений розгляд справи.

При цьому, є достатні підстави вважати, що обвинувачений розумів, які наслідки може потягнути за собою його згода на спрощений розгляд обвинувачення проти нього, і ця згода була не лише добровільною, але й усвідомленою.

Так, суд зауважує, що у поданій ОСОБА_6 (у присутності захисника) заяві щодо беззаперечного визнання вини, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, зазначено про попередню судимість ОСОБА_6 за вироком від 24 березня 2022 року.

Крім того, ОСОБА_6 неодноразово судимий, і до нього двічі при призначенні покарання застосувався інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 достоменно було відомо про наслідки вчинення злочину у період іспитового строку, і він, будучи попередженим про наслідки застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, мав розуміти можливість призначення йому у даному кримінальному провадженні покарання відповідно до вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків, за яким він перебував на іспитовому строкові.

Тому суд першої інстанції не допустив будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, розглянувши за згодою обвинуваченого обвинувальний акт у спрощеному порядку, а остаточне покарання обвинуваченому правильно визначено із дотриманням вимог ч.1 ст. 71 КК України.

Також позбавлені підстав і доводи апелянта про неправильність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

У даному випадку, ОСОБА_6 є військовослужбовцем за призовом по мобілізації, про що свідчить наказ командира ВЧ НОМЕР_1 № 76 від 17.03.2023, згідно якому солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_6 призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення 3 навчальної роти навчального батальйону резерву сержантського складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується, зокрема, до військовослужбовців строкової служби.

Отже, ч. 3 ст. 61 КК України не містить заборони про призначення покарання у виді обмеження волі ОСОБА_6 , оскільки останній не є військовослужбовцем строкової служби.

З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2023 щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3