КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 , про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000134 від 17.09.2019.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та не обґрунтованою.

Апелянт вказував на те, що підозрюваний переховується від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

_____________________________________________________________________________

Справа № 752/22676/23 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/123/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ГУНП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000134, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2019, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що наприкінці лютого 2014 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, на ТОТ АР Крим створено не передбачене Конституцією та законами України збройне формування під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, а також озброєно вогнепальною зброєю, вибухівкою, тяжким військовим озброєнням та військовою технікою.

Із появою в АР Крим та м. Севастополі у вищезазначений час не передбаченого Конституцією та законами України збройного формування під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ОСОБА_8 , будучи зареєстрованим та проживаючи у м. Севастополь, наприкінці лютого-початку березня 2014 року, точний час досудовим розслідуванням на даний час не встановлено, після співбесіди з лідерами незаконного збройного формування «ІНФОРМАЦІЯ_1», ознайомившись з правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, а також їх злочинними намірами та планами, спрямованими на вчинення вищезазначених дій, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно, будучи достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено особливий порядок та умови створення і функціонування збройних формувань в Україні вступив до складу незаконного збройного формування «ІНФОРМАЦІЯ_1».

У подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел на участь у складі не передбаченого законом збройного формування, знаходячись на ТОТ АР Крим у м. Севастополь, на початку березня 2014 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 став командиром незаконно створеного блок посту під назвою «Орловський міст», який підпорядковувався лідерам незаконного збройного формуванням «ІНФОРМАЦІЯ_1» та повністю відповідав спільним «проросійське» налаштованим планам і цілям цього формування, а також методам їх досягнення, мав організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, а також озброєність вогнепальною зброєю придатною для використання.

Таким чином, ОСОБА_8 , протягом березня 2014 року, більш точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись на ТОТ АР Крим, кожного дня на незаконно створеному блок-пості «Орловський міст», який був розташований у м. Севастополі, проводив перевірку документів населення, обшукував транспортні засоби, безпосередньо приймав участь у затриманні «про-українськи» налаштованих мешканців АР Крим, чи здійснював допомогу бойовикам так званого збройного формування «ІНФОРМАЦІЯ_1» та пропаганді «Русской весны»

Так, дії ОСОБА_8 , виразились в тривалій активній участі в діяльності незаконного збройного формування «ІНФОРМАЦІЯ_1» та командуванні незаконно утвореного блок посту « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». При цьому, ОСОБА_8 усвідомлював, що незаконне збройне формування «ІНФОРМАЦІЯ_1», учасником якого він був, діє на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, чинять опір представникам влади, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту.

12.09.2019 слідчим слідчого відділу Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_11 складено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0000054, про підозру ОСОБА_8 у діяльності не передбаченого законом збройного формування, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 260 КК України, та вжито передбачених КПК України заходів для повідомлення ОСОБА_8 про підозру у порядку передбаченому ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Постановою прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_11 від 17.09.2019 виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000054 матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 260 КК України та зареєстровано його за № 0000134.

Постановою слідчого СВ ГУНП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_7 від 17.09.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000134 зупинене та підозрюваного ОСОБА_8 оголошено в розшук.

Постановою слідчого СУ ГУ НП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_7 від 23.10.2023 підозрюваного ОСОБА_8 оголошено у міжнародний розшук.

30.10.2023 слідчий СУ ГУ НП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив обрати щодо підозрюваного ОСОБА_8 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив того, що орган досудового розслідування не довів перебування підозрюваного ОСОБА_8 у міжнародному розшуку, а відтак слідчий суддя дійшов висновку про відсутність передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України підстав для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З таким висновком колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином не дотримані, а висновок слідчого судді про недоведеність перебування ОСОБА_8 у міжнародному розшуку, та відсутність у зв`язку із цим передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України підстав для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього спростовуються матеріалами судового провадження, зокрема даними постанови слідчого СУ ГУ НП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_7 від 23.10.2023, відповідно до якої, підозрюваного ОСОБА_8 оголошено у міжнародний розшук.

Порушень органом досудового розслідування встановленого законом порядку оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведеністю факту перебування особи у міжнародному розшуку, але визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку дотримано органом досудового розслідування.

Крім того, як убачається із матеріалів судового провадження, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме проживає у м. Сімферополь, ТОТ АР Крим, та згідно аналізу положень ч. 6 ст. 193 КПК України, перебування підозрюваного на тимчасово окупованій території України є самостійною підставою для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності.

Вказана обставина додатково свідчить про наявність підстав у даному випадку для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 за його відсутності.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України підстав для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, колегія суддів з`ясувала, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_8 підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Крім того, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших осіб у кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів встановила, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, характер і конкретні обставини кримінального правопорушення, та особу підозрюваного.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, встановлені під час апеляційного розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскільки органами досудового розслідування виконані всі передбачені кримінальним процесуальним законом дії, які свідчать, що ОСОБА_8 оголошено у міжнародний розшук, та крім того, останній перебуває на тимчасово окупованій території України, а в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і доводять існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, то колегія суддів приходить до висновку, що встановлені органами досудового розслідування обставини у їх сукупності є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в обранні підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого, та обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 , задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Севастополь Автономної Республіки Крим, громадянину України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У разі затримання особи, відносно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3