Справа № 638/2354/24
Провадження № 1-кс/638/696/24
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Харкові клопотання начальника Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000160 від 01 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, за процесуального керівництва Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000160 від 01 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за фактом того, що 01.02.2024 приблизно о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водій 3 єгерського відділення 1 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 , перебуваючи біля буд. №52 по вул. Київській в м. Ізюм, Харківської області, незаконно заволодів автомобілем ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого був виявлений та зупинений працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області спільно з ВСП (ЄО № 743 від 01.02.2024).

01.02.2024 слідчим у період часу з 11:20 год до 11:55 год проведено огляд місця події за адресою: м. Ізюм, вул. В. Вакуленка буд. 1, на даній території АЗС «ВVS», під час якого було виявлено автомобіль ВАЗ 21015, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та ключі від вказаного автомобіля, які було вилучено до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області (Харківська область, м. Ізюм, площа Садова, 18/75).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 02.05.2018 ТСЦ1443, автомобіль ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_4 , належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 01.02.2024 автомобіль ВАЗ 21015, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

01 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку начальник Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, в якому просив накласти арешт шляхом заборони відчуження, на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_4 , та ключів від нього, що належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що вилучене майно зберегло на собі сліди правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому з метою збереження речових доказів та недопущення їх знищення, пошкодження, приховування, перетворення або відчуження, існує необхідність в накладенні арешту на це майно. Крім того необхідність накладення арешту на вищевказані речі зумовлюється тим, що в подальшому буде забезпечено проведення ряду судових експертиз, які будуть відігравати суттєву роль для встановлення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні. Водночас незастосування цього заходу буде перешкоджати встановленню істини по справі внаслідок того, що вилучене майно може бути спотворене чи взагалі знищеним.

В судове засідання прокурор та ОСОБА_5 не з`явилися, прокурор просив клопотання розглянути за його відсутністю. Неявка ОСОБА_5 не перешкоджає розгляду клопотання.

Суд, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням положень ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор довів, що вилучене під час огляду місця події майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, при цьому потреби досудового розслідування виправдовують арешт майна, оскільки без застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження неможливе збереження зазначеного майна та проведення щодо нього судових експертиз.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя дійшов висновку, що повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), оскільки ненакладення арешту на тимчасово вилучене майно та повернення особі, у якої воно було вилучене, може призвести до його втрати, пошкодження.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій серед іншого зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України).

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 309,372 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання начальника Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000160 від 01 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження, на тимчасово вилучене під час огляду місця події, проведеного 01.02.2024 у період часу з 11:20 год до 11:55 год за адресою: м. Ізюм, вул. В. Вакуленка буд. 1, майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_4 , та ключі від нього, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1