ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7976/22 Номер провадження 11-кп/814/1678/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000257, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця Збройних Сил України призваного 24.02.2022 за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , водій-кулеметник транспортної машини 2 вогневого взводу 2 реактивної батареї реактивного дивізіону, солдат військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, визнано винуватим та засуджено:

-за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати з 27.05.2022.

Задоволено цивільний позов прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь національного військо-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» витрати в сумі 53 151 грн. 80 коп. та на користь Військово-медичного клінічного центру північного регіону м. Харків витрати в сумі 98 344 грн. 76 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 наказом командира військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 № 56 від 25.02.2022 року призначений командиром відділення 1 реактивного артилерійського взводу 1 ракетної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, ВОС- 790182Д. шпк «молодший сержант» призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 .

26 травня 2022 року приблизно о 19 годині 30 хвилин солдат ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов на автобусну зупинку на перехресті вулиць Десняка та Войлова поблизу електроопори 4815, у с. Павлівка Друга, Лозівського району, Харківської області, зі своєю штатною зброєю (7,62 мм АКС-47 № НОМЕР_2 ), де побачив, як на одному з перехресть доріг рухаються три чоловіка, один у військовій формі одягу, а два в цивільному одязі та вирішив підійти до них, щоб з`ясувати, ким являються дані особи та з якою метою тут перебувають. Підійшовши ближче, солдат ОСОБА_7 побачив трьох раніше не відомих йому військовослужбовців, ними виявились військовослужбовці призвані за мобілізацією старший солдат ОСОБА_10 , солдат ОСОБА_11 та солдат ОСОБА_12 , які повертались до місця відпочинку після зміни зі спостережного поста.

При цьому, солдат ОСОБА_7 , приблизно в 19 годин 45 хвилин, знаходячись на перехресті АДРЕСА_4 та Войлова поблизу електроопори - 4815, у с. Павлівка Друга, Лозівського району, Харківської області, звернувся до вказаних військовослужбовців з вимогою пред`явити документи, на що вони відповіли, що документів при собі не мають, але знають пароль - « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який одразу повідомили. Уточнивши пароль у командира підрозділу, зателефонувавши йому по мобільному телефону, солдат ОСОБА_7 повідомив військовослужбовцям, що пароль, який вони вказали не вірний, та сам пароль не назвав, не знав та не мав повноважень і функціональних можливостей знати, після чого на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, умисно, перевівши прапорець запобіжника закріпленого за ним автомата 7,62 мм АКС-47 № НОМЕР_2 , з положення «запобігання» у крайнє положення «вогонь чергою», дослав патрон до патронника, привівши таким чином зброю у бойову готовність, та розуміючи, що застосування автомата АКС-74 тягне смертельні наслідки, направив його у бік військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_10 , який в той час перебував навпроти нього на відстані приблизно 1 метр та, діючи з прямим умислом відкрив вогонь, здійснивши 3 постріли «чергою» в старшого солдата ОСОБА_10 зі своєї штатної зброї, а солдатам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наказав стати на коліна.

Почувши постріли, до місця події прибігли інші військовослужбовці, які роззброїли солдата ОСОБА_7 , припинили його протиправну діяльність та надали першу медичну допомогу старшому солдату ОСОБА_10 .

Внаслідок дій обвинуваченого старшому солдату ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя: одиночне ізольоване вогнепальне кульове наскрізне поранення шиї з вихідним отвором на передньо бічній поверхні шиї ліворуч на рівні С6 хребця та вихідним отвором в правій надлопатковій ділянці праворуч на рівні С7 - Т1 хребців з проникаючим пораненням хребта С7, уламковими переломами остистого то поперечного відростку, дужки С7 ліворуч з пролабуванням кісткових уламків в хребетний канал з забоєм шийного відділу спинного мозку та спінальним шоком, яке ускладнилося розвитком верхнього глибокого пара парезу з акцентом ліворуч та нижньою параплегією.

Таким чином ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_9 просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що згідно обвинувального акту кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 вчинено на території с. Павлівка Друга Лозівського району Харківської області і досудове розслідування проводилось саме Лозівським МРВ ГУНП в Харківській області.

На переконання потерпілого та його представника, кримінальне провадження не підсудне Октябрському районному суду м. Полтави, порушено правила підсудності, що призвело до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, зазначають про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Вказують, що обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння зробив в сторону потерпілого ОСОБА_10 три постріли чергою з автомата, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до повної паралізації його тіла, у зв`язку з чим ОСОБА_10 з 26.05.2022 до цього часу знаходиться на лікуванні у військовому госпіталі, що підтверджується документами, наявними в матеріалах кримінального провадження і в подальшому лікарі не прогнозують його повернення до звичного життя, у зв`язку з чим вважають, що призначене покарання є занадто м`яким.

Також зазначають, що цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду з формальних причин, однією з яких є відзив Міністерства оборони України, в якому без будь-яких належних доказів вказано, що ОСОБА_7 на час вчинення злочину не проходив військову службу на штатних посадах безпосередньо у Міністерстві оборони України. Але судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_7 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 25.02.2022 і доказів його звільнення напередодні вчинення злочину не встановлено і саме Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

На переконання потерпілого та його представника, обов`язок держави відшкодувати завдану потерпілому ОСОБА_10 моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, що відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України і ст. 17 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Вказує, що за час проведення досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_7 вже багаторазово пожалкував про вчинене кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням близьких та оточуючих його людей, дуже розкаюється, неодноразово просив вибачення у потерпілих. Зазначає, що родиною обвинуваченого були перераховані 15 000 грн. та 4 000 грн. на лікування ОСОБА_10 , сам ОСОБА_13 і радий би був матеріально допомогти родині потерпілого, однак, на превеликий жаль, зараз у нього такої можливості не має, оскільки він перебуває під вартою.

Просить врахувати, що обвинувачений раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, в 2014-2015 роках приймав участь в АТО, де отримав поранення та контузію, під час введення воєнного стану в лютому 2022 року одним із перших пішов захищати країну, інкриміновані події сталися одразу після обстрілів позицій, де знаходився обвинувачений.

Крім того зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять інформацію про притягнення ОСОБА_7 навіть до адміністративної відповідальності.

Вказує, що судом безпідставно не було враховано пом`якшуючі обставини, а саме, що вчинення такого тяжкого кримінального правопорушення було викликано постійною напругою, хвилюваннями та переживаннями через військову агресію РФ та проведення активних воєнних дій та території України та ще під час обстрілів позицій військової частини, де знаходився обвинувачений. Крім цього зазначає, що судом також не враховано, що ОСОБА_7 під час проходження служби та участі в АТО був поранений, отримав контузію, добровільно надав матеріальну допомогу на лікування потерпілого.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах останнього та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 підтримала подані в інтересах потерпілого апеляційні скарги та просила їх задовольнити. Прокурор у суді апеляційної інстанції заперечила проти доводів апеляційних скарг учасників судового провадження, просила вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України в апеляційних скаргах не оскаржується.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідивши всі докази, які містяться в матеріалах справи та були надані до суду під час судового розгляду, дав належну оцінку кожному доказу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраним доказам - з точки зору достатності та взаємозв`язку та ухвалив обґрунтоване рішення щодо доведеності вини ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого злочину.

Доводи потерпілого та його представника про порушення судом правил підсудності та ухвалення у зв`язку з цим незаконного вироку є безпідставними з огляду на таке.

Згідно обвинувального акту кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинено на території с. Павлівка Друга Лозівського району, Харківської області. Досудове розслідування здійснював Лозівський МРВ ГУНП в Харківській області.

24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався відповідно до Закону та діяв на час вчинення вказаного нижче діяння.

Статтею 615 КПК України урегульовано особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.9 вказаної статті ( в ред. 15.08.2022 день направлення обвинувального акту до суду) під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

В аспекті застосування приписів ч. 9 ст. 615 КПК України щодо встановлення місця закінчення досудового розслідування необхідно виходити із положень Глави 24 КПК які визначають поняття і форми закінчення досудового розслідування.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 283 КПК України, якими визначаються загальні засади закінчення досудового розслідування, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну із таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, як вбачається зі змісту наведеної норми, певну форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує із дією, яку зобов`язаний вчинити прокурор, а тому місце закінчення досудового розслідування слід вважати місце вчинення прокурором відповідної дії.

Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 12.03.2022 №18 визначено тимчасовим робочим місцем працівників Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (на правах окружної) та Чугуївського відділу цієї прокуратури за згодою, будівлю та приміщення Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, яка розташована за адресою: м. Полтава, Майдан Незалежності, 1-Б.

Враховуючи те, що вказаний обвинувальний акт складений 03 серпня 2022 року за адресою: Майдан Незалежності, 1-Б в м. Полтава, Полтавської області та затверджений прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій і оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_14 у приміщенні Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил саме за цією адресою, яка перебуває у межах територіальної юрисдикції Октябрського районного суду м. Полтави, то такий суд є належним для здійснення правосуддя у даному кримінальному провадженні.

Наведене повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 14.07.2022 у справі №761/11819/2022.

Твердження потерпілого та його представника про порушення судом розпорядження Голови Верховного суду від 06.04.2022 про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану із Лозівського міськрайонного суду Харківської області на Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська є безпідставним. В силу п. 9 ст. 615 КПК України обидва суди як Октябрський районний суд м. Полтави так і Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська є альтернативними при вирішенні питання про підсудність справ Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Зважаючи на викладене, порушення правил підсудності розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції не встановлено.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_10 та його представника щодо порушень судом вимог чинного законодавства при вирішенні цивільного позову, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими, виходячи із наступного.

Місцевий суд, розглядаючи справу та вирішуючи питання про залишення цивільного позову потерпілого без розгляду, на переконання колегії суддів, не дотримався вимог щодо повного всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин, які мають суттєве значення для вирішення питання про відшкодування шкоди, що потягло за собою постановлення судового рішення в цій частині з істотним порушенням вимог ст.ст. 94, 370 КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього кодексу. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.01.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що чинним КПК України чітко урегульовано випадки залишення без розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні що визначені положеннями ч. 3 ст. 129 та ст. 326 КПК України. Зокрема законодавець вказав, що у разі ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення або якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, якщо від них надійшло клопотання про розгляд позову за їхньої відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав цивільний позов.

Хоча через стан здоров`я потерпілий ОСОБА_10 не зміг взяти участь у судових засіданнях, проте його інтереси протягом судового слідства представляла адвокат ОСОБА_9 , яка підтримала цивільний позов у повному обсязі, виступала у судових дебатах та просила задовольнити вимоги ОСОБА_10 .

Отже, визначені законом підстави для залишення без розгляду позовної заяви потерпілого відсутні, а ухвалення судом першої інстанції такого рішення щодо позовних вимог прямо суперечить вимогам ст. 128 КПК України.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого обв`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов, а в резолютивній частині повинно бути зазначено рішення про цивільний позов. Однак ці вимоги кримінального процесуального законодавства місцевим судом не були дотримані у повній мірі, тому вирок в частині не вирішення вимоги цивільного позову ОСОБА_10 підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства. Оскільки суд не вирішив питання відповідальності відповідачів щодо даної позовної вимоги, це позбавляє можливості суд апеляційної інстанції виправити помилку місцевого суду та постановити власне рішення.

На думку колегії суддів, саме призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства забезпечить права цивільного позивача ОСОБА_10 на повний, всебічний та неупереджений розгляд цивільного позову.

Наведене повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.05.2019 у справі №462/5779/15-к.

Хоча потерпілий та його представник і вказують на невідповідність призначеного покарання обвинуваченому через його м`якість, проте не просять ухвалити новий вирок щоб призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо призначення надто суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через не призначення мінімального покарання, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, одружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, участь у бойових діях. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника про безпідставне неврахування судом як обставини, що пом`якшує покарання перебування обвинуваченого у постійній напрузі, його хвилювання та переживання через військову агресію та проведення активних воєнних дій на території України є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки доказів того, що ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення перебував у пригніченому стані чи іншому хворобливому стані, що міг би впливати на його психологічний стан колегії суддів не надано. Більш того, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 249 від 23.06.2022 ОСОБА_7 виявляв раніше та виявляє в теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що вочевидь і стало у даному випадку причиною для протиправних дій, адже ОСОБА_7 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів враховує часткове відшкодування шкоди обвинуваченим потерпілому, проте на правильність висновків суду щодо міри покарання це не впливає.

Призначене покарання ОСОБА_7 є наближеним до мінімального, а з урахуванням наявної обставини, що обтяжує покарання, підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, скарга захисника не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу потерпілого та його представника слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3