Справа №:755/7991/23
Провадження №: 1-кс/755/3006/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2023 року за № 0001647, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного з огляду на наявність передумов, передбачених ст. 177, 178, п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

Встановлені обставини та наведені відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві розслідується вказане кримінальне провадження з правовою кваліфікацією ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу (далі КК) України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб до складу якої входили ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, після заволодіння нерухомим майном ОСОБА_8 , не повідомляючи нічого ОСОБА_8 про те, що квартира не перебуває в її власності та реалізована третій особі, маючи на меті розпочати підготовку до повторного відчуження майна, почали пошук місця, куди можна вивезти ОСОБА_8 , для усунення перешкод для подальної реалізації нерухомого майна.

Усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_8 через свій похилий вік малорухлива, а також те, що вона не бажає нікуди їхати, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленою досудовим слідством особою, ОСОБА_6 домовився з ОСОБА_5 , який надає послуги з транспортування малорухомих пасажирів, та видавав себе за працівника «Таксі Мед», щодо перевезення ОСОБА_8 до іншого місця, нібито до інтернату для літніх людей.

Так, 29.06.2023 року о 05 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який мав намір проконтролювати дії ОСОБА_6 та надати допомогу, а також ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (які надавали послуги з перевезення пасажирів, але видавали себе за лікарів) прибули до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , після чого ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 пройшли до квартири АДРЕСА_2 , де на той час знаходилась ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 залишився зовні з метою попередження спільників про виникнення будь-якої небезпеки.

Перебуваючи в приміщення квартири, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які видавали себе за лікарів, використовуючи при цьому уніформу, схожу на уніформу працівників швидкої допомоги, почали умовляти ОСОБА_8 покинути приміщення квартири та проїхати з ними, на що остання відповіла відмовою.

Незважаючи на відмову потерпілої, та той факт, що остання почала кликати на допомогу, маючи на меті подолати будь-який опір з її боку, ОСОБА_5 провів ОСОБА_8 внутрішньом`язову ін`єкцію, після чого вказані особи, незважаючи на опір з боку потерпілої, а також той факт, що остання почала кричати та кликати на допомогу, силою посадили її на візок, та перемістили до автомобіля Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 та розпочали свій рух.

Таким чином, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 ОСОБА_5 , та ОСОБА_9 , маючи єдиний злочинний намір, спрямований на позбавлення волі ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, діючи у співучасті незаконно позбавили волі гром. ОСОБА_8 , після чого силою забрали її з місця фактичного проживання, та повезли у невідомому напрямку, проте були затримані працівниками поліції.

29 червня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 (час фактичного затримання 29.06.2023 року о 06 год.50 хв. )

29 червня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 146 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2023 ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 29.06.2023, у подальшому, 24.08.2023 продовжено до 3 місяців, тобто до 29.09.2023.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні, інкримінованого ОСОБА_5 , кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: рапорт про виявлення кримінального правопорушення; протокол обшуку; висновком експерта судово-медичної експертизи біологічних зразків № 052-41-2023; протоколами негласних слідчих (розшукових ) дій; інші матеріали кримінального правопорушення в сукупності.

Таким чином, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин, який відповідно до ч. 2 ст. 146 КК України карається позбавленням волі на строк до 5 років, раніше не судимий, а тому будучи обізнаним про покарання може переховуватись від слідства та суду.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У зв`язку з необхідністю проведення наступних слідчих дії: отримати та провести тимчасовий доступ до речей та документів, що містять охоронювану законом таємницю (щодо отримання зразків підпису ОСОБА_8 ); отримати висновок призначеної судової портретної експертизи; призначити та отримати висновок судової почеркознавчої експертизи щодо автентичності підпису ОСОБА_8 в заповіті від 11.05.2023 номер в реєстрі 605, довіреності виданої 11.05.2023 номер в реєстрі нотаріальних дій № 656, довіреності виданої 11.05.2023 номер в реєстрі нотаріальних дій № 657; за результатами проведених експертиз вирішити питання щодо необхідності зміни раніше повідомленої підозри підозрюваним; отримати та провести тимчасовий доступ до речей та документів, що знаходяться у володінні операторів мобільного зв`язку та направити в подальшому інформацію на аналіз до УОТЗ; провести повторний допит підозрюваних в рамках кримінального провадження з метою отримання інформації щодо вчинення кримінального правопорушення; залучити з Центру вторинної правової допомоги представника потерпілої сторони; залучити та допитати в якості спеціаліста медичного співробітника, що володіє спеціальними знаннями в сфері фармакології; провести допит приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_10 ; розсекретити протоколи негласних слідчих (розшукових) дій; за необхідності, виконати інші слідчі та процесуальні дії.

Беручи до уваги те, що підозрюваний будучи обізнаною про покарання, передбачене ч.2 ст. 146 КК України, може переховуватись від органів досудового розслідування, задля забезпечення належної процесуальної поведінки, прокурор просить клопотання задовольнити.

Позиції сторін

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, вказаних у його мотивувальній частині

Сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку утримання під домашнім арештом враховуючи те, що слідчий, прокурор не довели, що встановлені під час розгляду цього клопотання обставини визначені п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК є дійсними.

Кримінальне процесуальне законодавство

Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК, яка в свою чергу регламентує таке :

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. (ст. 199 КПК);

- строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим (ч. 6 ст. 181 КПК).

Мотиви суду

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу, зокрема: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватою; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди ; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

В цій ситуації відносно підозрюваного встановлено такі відомості, як-то:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Києва, громадянин України, з професійно-технічною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ;

- за своїм віком, має задовільні соціальні зв`язки, для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію, задовільний стан здоров`я;

- у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 146 КК України.

В розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, слідчий суддя має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує сторона обвинувачення в клопотанні:

щодо обґрунтованості підозри

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України).

Таким чином, застосуванню запобіжного заходу має передувати підозра у вчиненні кримінального правопорушення, тобто діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною КК, оскільки Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 зауважив, що розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину обґрунтованою, тобто чи є встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

При цьому, саме поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, від 21 квітня 2011 року, § 175, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-204031).

Тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (див. справу «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», § 32). Під поняттям «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення розуміється «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин» («Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», заява № 15172/13, від 29 травня 2019 року, § 88, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-193543).

Вирішення питання про наявність «обґрунтованої підозри» потребує встановлення: (а) фактичної складової, що включає наявність фактичних обставин, що вказують на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення; (b) матеріально-правової складової, що включає наявність у діянні особи складу певного правопорушення за національним кримінальним законом.

Для дотримання фактичної складової підозри щодо причетності особи до вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність певних об`єктивних підстав (фактів або інформації), на основі яких можна небезпідставно стверджувати, що відповідна особа могла вчинити злочин. Наявність таких «об`єктивних підстав» має підтверджуватися певними відомостями чи доказами, які повинні відповідати вимогам належності та допустимості, при цьому бути достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя виходить з того, що:

(1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України);

(2) на вказаному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу з урахуванням того, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи для навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (див. рішення «Murray v. the United Kingdom», заява № 18731/91, від 08 лютого 1996 року, §55, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57980; «K.-F. v. GERMANY», заяви № 144/1996/765/962, від 27 листопада 1997 року, § 57, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58119).

Проаналізувавши долучені до клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (протоколи слідчих дій, висновки експертів та інші документи) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких йому повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності вказують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити ці правопорушення.

У зв`язку з чим, вважати підозру явно неприйнятною неможливо, оскільки стороною обвинувачення надано важливі відомості (протоколи слідчих дій, інші документи), які вказують на те, що причетність підозрюваної до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною.

Дані зафіксовані у протоколах за результатами контролю за вчиненням злочину вказують на те, що роль відведена підозрюваній, як оператор є дійсною.

В той час, як сама обґрунтована підозра, згадана в статті 5 § 1(c) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії (йдеться про стадію вирішення питання щодо того чи іншого запобіжного заходу). Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, в якому підозрюється особа, і полягає подальша мета розслідування.

Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні.

З його (стандарту) урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризику переховування.

Дійсність вказаного ризику слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваної, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що він належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами , зокрема: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» (заява № 15318/89, від 18 грудня 1996 року, § 43, 53, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58007), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (заява № 33977/96, від 26 червня 2001 року, § 80, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59613), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (заява № 31315/96, від 25 квітня 2000 року, § 76, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58785), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої вона може спробувати уникнути. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розгляду.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, слідчий суддя враховує, що (1) підозрюваний підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрювана може втекти.

щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до підозрюваної не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

При цьому, Суд зауважує, що у разі виникнення випадків необхідності отримання медичної допомоги та/або прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання підозрюваного в період, коли у відношенні його діє запобіжний захід, остання має змогу вільно реалізувати свої конституційні права на медичну допомогу, чи з метою прибуття до укриття чи бомбосховища.

Щодо обов`язків у межах запобіжного заходу, то в клопотанні сторона обвинувачення не підіймає питання щодо покладення таких обовязків на підозрюваного в межах ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 176-178, 181, 184, 193, 194, 199, 309, 372-376, 395 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Строк тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом з забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 21:00 до 06:00 наступного дня продовжити до 26 листопада 2023 року.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого до 26 листопада 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 13:00 год. 02 жовтня 2023 року.

Слідча суддя ОСОБА_11