ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1725/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/41/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/41/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,- ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого , погоджене прокурором, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.03.2024 року .

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 . В інтересах підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в застосуванні запобіжного заходу щодо його підзахисного.

Мотивує скаргу тим, що всупереч вимогам ч.3 ст.184 КПК України до клопотання слідчого не долучено підтвердження надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, що вважає підставою для відмови у його задоволенні .

Н аголошує на тому, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення чи підозри у скоєнні особливо тяжких злочинів, а на підтвердження доведеності його існування слід виходити низки відповідних фактів, які б доводи що стверджуваний ризик переважає над принципом поваги до особистої свободи.

Вважає що прокурором не доводено обгрунтованості підозри його підзахисного у скоєнні інкримінованих йому злочинів, ризиків, визначених ст.177 КПК України та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000471 від 22.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України.

Правоохоронними органами ставиться у провину підозрюваному ОСОБА_7 створення та керівництво злочинною організацією, організація та керування вчиненням незаконного придбання, зберігання, перевезення прекурсорів в особливо великих розмірах з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, організація та керування вчиненням незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту, а також організація та керування вчинення збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, організація та керування вчиненням контрабанди особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, тобто їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю у складі злочинної організації.

23.01.2024 о 06.29 год. ОСОБА_7 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та 23.01.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що він є вірним, оскільки зроблений на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, долучених до клопотання, зокрема, даних, які містяться у: протоколах про проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки від 04.10.2023, 13.12.2023, 20.11.2023; висновками експертів від 10.01.2024, 09.01.2024, 15.12.2023, 05.01.2024, 20.12.2023; протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) накладення арешту на кореспонденцію від 30.10.2023, 09.10.2023; протоколі проведення негласної слідчої (розшукової дії) спостереження за особою від 27.12.2023; протоколах проведення негласної слідчої (розшукової дії) - негласного обстеження публічно недоступного місця від 29.12.2023, 20.10.2023; протоколах проведення негласних слідчих (розшукових дій) - аудіо-, відео контролю особи від 11.01.2024, 31.10.2023; протоколі проведення негласної слідчої (розшукової дії) - зняття інформації з електронних телекомунікаційних мереж від 28.12.2023; протоколі огляду місця події від 29.12.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_9 (анкетні данні змінено) від 12.01.2024.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що чинний Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 Конвенції; 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про те, що існують ризики його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлюючи те, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі він може переслідувати мету його уникнення; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, який стверджується тим, що на даний час не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані, водночас, деякі з них можуть бути відомі ОСОБА_7 , відтак останній як особисто так і через третіх осіб - своїх спільників, які на даний час не встановлені, може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати, також ОСОБА_7 може незаконно впливати на інших підозрюваних з метою введення ними в оману органу досудового розслідування або суду, що спричинить складнощі для подальшого досудового розслідування та унеможливить викриття інших спільників злочинної діяльності підозрюваного, при цьому ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших підозрюваних і дослідження їх судом; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки ОСОБА_7 не працює, а також у даному кримінальному провадженні він підозрюється у вчиненні систематичних та багатоепізодних особливо тяжких злочинів, зокрема, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому колегія суддів погоджується з тим, що є високою ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється; а також з тим, що існують ризики того, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей оскільки не відшукані на даний час психотропні речовини, комп`ютерна техніка, мобільні телефони, грошові кошти, одержані від їх реалізації, та враховуючи те, що злочинна діяльність підозрюваного тісно пов`язана із мережею інтернет, ОСОБА_7 маючи доступ до інтернет мережі може видалити вказану інформацію, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України.

При цьому, колегія суддів враховує те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності ухилитися від суду, не виконати його процесуальні рішення, чинний КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що, на думку колегії суддів, доведено прокурором у судовому засіданні з огляду на обставини кримінального провадження та особливу небезпеку та тяжкість злочинів, тому відсутні підстави вважати, що наведені у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики є необґрунтованими чи неконкретними.

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, з огляду на що колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Крім цього, слідчий суддя з урахуванням обставин та наслідків кримінальних правопорушень, вірно не визначив розмір застави, оскільки відповідно до п.п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України це є його правом щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 255 КК України, у яких підозрюється ОСОБА_7 .

Перевіряючи доводи захисника щодо порушення правил підслідності вказаного кримінального провадження колегія суддів виходить з того що у відповідності до вимог ст.218 КПК України прокурор протягом десяти днів з часу встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, зобов`язаний прийняти постанову про її визначення, однак, з доданих до матеріалів справи документів, необхідність надання яких у повному обсязі законодавець не передбачає, не можна зробити висновок про час встановлення прокурором обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності вказаного провадження, а тому колегія суддів вважає що оскільки досудове розслідування здійснюється органом національної поліції до компетенції якого входить вказана категорія кримінальних правопорушень, відомості до ЄРДР внесено слідчим ГУ НП в Тернопільській області та у витязі з ЄРДР містяться відомості про факти збуту психотропних речовин на території Тернопільської та суміжних областей, колегія суддів вважає що на даному етапі досудового розслідування підслідність вказаного кримінального провадження відповідала вимогам КПК України.

З врахуванням того що прокурором доведено обгрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_7 особливо тяжких злочинів, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, а також враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, обсяги діяльності щодо виготовлення та збуту особливо небезпечних психотропних речовин, її розповсюдження на територію декількох областей, його роль як організатора, колегія суддів вважає що менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти настанню доведених прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та на початковому етапі досудовго розслідування вказаний запобіжний захід не порушує право підозрюваного на особисту свободу та сприятиме органу досудового розслідуванню у ефективності його здійснення, в тому числі й щодо відшукання доказів та встановлення причетних до вказаної діяльності осіб.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає, в зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді