Справа №: 398/4625/23
провадження №: 1-кс/398/47/24
УХВАЛА

Іменем України

"03" січня 2024 р.

Слідчий суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання заступника начальника СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000174 від 30 березня 2023 року, за ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області капітан поліції ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, в якому просить суд накласти арешт, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речового доказу, яке слугує знаряддям вчинення кримінального правопорушення

Клопотання слідчого мотивовано тим, що у провадженні СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000174 від 30 березня 2023 року, за ч. 1 ст. 190 КК України.

Встановлено, що 29.03.2023 року через канцелярію Олександрійського РВП надійшла Ухвала Олександрійського міськрайонного суду за фактом вчинення шахрайський дій відносно ОСОБА_5 , а саме 25.08.2021 року гр. ОСОБА_5 , придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_6 шляхом оформлення довіреності з правом подальшої перереєстрації житла на себе та віддав останній під розписку грошові кошти в сумі 3 100 доларів США (станом на 21.03.2021 року сума становить 82 460 грн.). У липні місяці 2022 року ОСОБА_6 , розірвала довіреність в односторонньому порядку та грошові кошти не повернула.

В ході проведення досудового розслідування до сектору дізнання надійшло клопотання від адвокату ОСОБА_7 , з проханням накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у ОСОБА_6 , виникне намір продати квартиру.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником є ОСОБА_6 .

14 грудня 2023 року до Олександрійського міськрайонного суду було подано клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , але дане клопотання 19 грудня 2023 року було повернуто прокурору для усунення недоліків.

22 грудня 2023 року було проведено огляд місця події за адресою квартира АДРЕСА_2 та в полальшому дана квартира була визнана речоим доказом.

З урахуванням встановлених обставин, що дають органу досудового розслідування усі підстави вважати, дана квартира є речовим доказами у кримінальному провадженні № 0000174 від 30.03.2023 року, ч.1 ст.190 КК України.

На даний час, органу досудового розслідування необхідно встановити обставини події, тому незабезпечення їх збереженості може призвести до їх пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в свою чергу унеможливить виконання стороною обвинувачення завдань, визначених ст. 2 КПК України, а також, в подальшому використати дане майно в якості речового доказу.

На підставі викладеного, враховуючи те, що є достатні підстави вважати, що вилучене 11.06.2023 року, в ході проведення огляду місця події майно, може бути речовими доказами по кримінальному правопорушенню та зберігати на собі його сліди, тому в подальшому може бути використане як докази вчинення кримінального правопорушення, отже повернення зазначеного майна може призвести до його знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.

У провадженні СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000174 від 30 березня 2023 року, за ч. 1 ст. 190 КК України.

Встановлено, що 29.03.2023 року через канцелярію Олександрійського РВП надійшла Ухвала Олександрійського міськрайонного суду за фактом вчинення шахрайський дій відносно ОСОБА_5 , а саме 25.08.2021 року гр. ОСОБА_5 , придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_6 шляхом оформлення довіреності з правом подальшої перереєстрації житла на себе та віддав останній під розписку грошові кошти в сумі 3 100 доларів США (станом на 21.03.2021 року сума становить 82 460 грн.). У липні місяці 2022 року ОСОБА_6 , розірвала довіреність в односторонньому порядку та грошові кошти не повернула.

В ході проведення досудового розслідування до сектору дізнання надійшло клопотання від адвокату ОСОБА_7 , з проханням накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у ОСОБА_6 , виникне намір продати квартиру.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником є ОСОБА_6 .

14 грудня 2023 року до Олександрійського міськрайонного суду було подано клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , але дане иклопотання 19 грудня ь2023 року було повернуто прокурору для усунення недоліків.

22 грудня 2023 року було проведено огляд місця події за адресою квартира АДРЕСА_2 та в полальшому дана квартира була визнана речоим доказом.

З урахуванням встановлених обставин, що дають органу досудового розслідування усі підстави вважати, дана квартира є речовим доказами у кримінальному провадженні № 0000174 від 30.03.2023 року, ч.1 ст.190 КК України.

На даний час, органу досудового розслідування необхідно встановити обставини події, тому незабезпечення їх збереженості може призвести до їх пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в свою чергу унеможливить виконання стороною обвинувачення завдань, визначених ст. 2 КПК України, а також, в подальшому використати дане майно в якості речового доказу.

На підставі викладеного, враховуючи те, що є достатні підстави вважати, що вилучене 11.06.2023 року, в ході проведення огляду місця події майно, може бути речовими доказами по кримінальному правопорушенню та зберігати на собі його сліди, тому в подальшому може бути використане як докази вчинення кримінального правопорушення, отже повернення зазначеного майна може призвести до його знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини..

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій.

Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в поряду, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Майно вважається тимчасово вилученим під час обшуку, огляду, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.

Ч. 2 ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, огляду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ст. 170 ч. 10 КПК України вказує, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Враховуючи вище зазначене, слідчий суддя вважає за можливе клопотання задовольнити та накласти арешт на на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речового доказу, яке слугує знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання заступника начальника СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000174 від 30 березня 2023 року, за ч. 1 ст. 190 КК України задоволити.

Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речового доказу, яке слугує знаряддям вчинення кримінального правопорушення

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_8 НЕРОДА