Справа №175/6006/23
провадження №1-кс/175/1319/23
28 вересня 2023 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника підозрюваного (у відео-конференції) адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську майора ОСОБА_6 від 27 вересня 2023 року, погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Лубни, Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, старшого оператора 1 взводу протитанкових ракетних комплексів роти протитанкових ракетних комплексів, військової частини НОМЕР_1 , солдата,
зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
раніше не судимий,
У кримінальному провадженні 27.09.2023 року ОСОБА_4 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
Слідчий зазначає на наявність ризиків передбачений ст.. 177 КПК України та просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання.
Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого.
Захисник підтримав думку підозрюваного. Просила обрати її підзахисному запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 .
Захисник обґрунтовує своє клопотання тим, що підозрюваний ОСОБА_4 у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде здійснювати побутову допомогу у військовій частині НОМЕР_1 .
Суд вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді старшого оператора 1 взводу протитанкових ракетних комплексів роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 24.08.2023, приблизно о 12 годині 15 хвилин, перебуваючи на території населеного пункту (відомості слідчим суддею не зазначаються) за місцем тимчасової дислокації частини підрозділу військової частини НОМЕР_1 , отримавши усний наказ свого прямого начальника т.в.о. командира роти протитанкових ракетних комплексів, командира 2 взводу протитанкових ракетних комплексів роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_8 , відданий на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 окремої штурмової бригади № НОМЕР_3 дск від 24.08.2023, про вибуття до окремого розпорядження в оперативне підпорядкування командира розвідувального батальйону військової частини НОМЕР_1 з метою забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії рф, забезпечення стійкості оборони, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.
27.09.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій підозрюваного, на теперішній виникла необхідність у застосуванні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.
Так, під час досудового розслідування були допитані свідки, які прямо вказали на вчинення 04.08.2023 ОСОБА_4 непокори, тобто відмови останнім від виконання наказу свого прямого начальника, що підтверджується протоколами допитів свідків та іншими матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання.
Таким чином, повідомлена ОСОБА_4 підозра на теперішній час є повністю обґрунтованою, що у свою чергу являється однією з необхідних підстав для застосування запобіжного заходу.
Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків обвинувачення; вчинити інше кримінальне правопорушення: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що солдат ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу, крім того ризик переховуватися від органу досудового розслідування підтверджується тим, що після вчинення кримінального правопорушення солдат ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, може ухилитися від проходження військової служби, чим підірвати бойову готовність та боєздатність підрозділу; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.
Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Вчиняти інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби за призовом на військову службу осіб за мобілізацією може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 ч. 5 КК України, або дезертирство за ст. 408 ч. 4 КК України, тим самим переховуватися та ухилятися від кримінальної відповідальності. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу окрім іншого повинно містити обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Між тим, Законом України № 2531-IX від 16.08.2022 статтю 176 КПК України доповнено частиною восьмою, згідно якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно такий запобіжний захід як тримання під вартою.
Враховуючи кваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_4 , (ст. 402 КК України), а також дію у державі воєнного стану, сторона обвинувачення не вважає за необхідне обґрунтовувати неможливість у даному випадку застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.
В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не вплине негативно на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, не здійснить підрив авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.
Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття підозрюваного ОСОБА_4 під варту.
Такий висновок сторони обвинувачення не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою, немає.
Досліджуючи питання визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом, слід зазначити, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. (згідно із Законом № 2198-IX від 14.04.2022; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2531-IX від 16.08.2022).
При розгляді клопотання у судовому засіданні, судом встановлено, що органом досудового розслідування не в повній мірі доведені усі ризики передбаченні ст. 177 КПК України, а саме: слідчим не наданні достатні докази та підтвердження того, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чинном.
Також, у судовому засіданні встановлено, що з 04 серпня 2023 року підозрюваний ОСОБА_4 було відсторонено від військової служби. За час свого відсторонення ОСОБА_4 перебував за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 .
Розглядаючи клопотання захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту за місце розташуванням військової частини НОМЕР_1 , з умовою здійснення побутової допомоги у військовій частині НОМЕР_1 , судом було встановлено, що з 04 серпня 2023 року, тобто з моменту відсторонення ОСОБА_4 від військової служби ніяких побутових обов`язків у військовій частині НОМЕР_1 він не здійснював.
З огляду на те, що органом досудового розслідування в достатній мірі доведено та підтверджено існування ризиків, переховування від органів досудового розслідування, вчинити інше правопорушення, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, встановленим у кримінальному провадженні.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який може каратись позбавленням волі строком від 5 до 10 років, може переховується від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
У ході розслідування кримінального провадження, були зібрані матеріали, які дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, та в подальшому застосування у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На теперішній день є достатньо підстав вважати, що знаходячись на свободі ОСОБА_4 може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чим може перешкодити своїми діями досудовому розслідуванню.
Таким чином, із вище викладених обставин, можна вважати, що достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, буде запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а більш м`який запобіжний захід не може бути обраний.
Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкодити кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, передбачені ч.1 ст. 183, п.п. 1-3 ч.1 ст. 194 КПК України підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою знайшли своє підтвердження, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню, а клопотання захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 194 КПК України,
Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську майора ОСОБА_6 від 27 вересня 2023 року, погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14.00 годин 26 листопада 2023 року.
У задоволенні клопотання захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту за місцерозташуванням військової частини НОМЕР_1 відмовити.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1