УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року

м. Київ

Справа № 136/2232/21

Провадження № 51-7669 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області 07 серпня 2023 року та ухвалу Вінницької апеляційного суду від 26 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Котюжинці Калинівського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Липовецького районного суду Вінницької області 07 серпня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 5 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою у тому, що вона 09.11.2021 о 13:00 на межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , та земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків у зв`язку із встановленням без відома останньої межових знаків між зазначеними земельними ділянками умисно штовхнула ОСОБА_5 двома руками в спину, внаслідок чого ОСОБА_5 впала на землю, а також завдала дерев`яною палицею більше трьох ударів в руки, спину та тулуб ОСОБА_5 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на задній поверхні грудної клітки зліва, лівого плечового суглобу, на лівому та правому плечах, на правому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 просить вирок та ухвалу апеляційного суду скасувати й призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, вирок ґрунтуються на суперечливих доказах, тому суд дійшов безпідставного висновку про доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Вказує на неправильну оцінку судами доказів на предмет підтвердження окремих обставин, які підлягають доказуванню, та їх достатності для визнання особи винуватою в цілому.

Зокрема, у порушення вимог ст. 91 КПК України судом не з`ясовано місце вчинення правопорушення, не досліджено механізм завдання тілесних ушкоджень, не досліджено встановлений потерпілій ОСОБА_5 діагноз, а також не зазначено, якими доказами підтверджуються окремі з обставин, що підлягають доказуванню, у тому числі й щодо розміру морального відшкодування.

Вважає, що судом безпідставно покладено в основу вироку як доказ її вини відеозапис «CD-R диску», який був наданий потерпілою, оскільки судом було зроблено оцінку не відеозапису, а самого диску як речовому доказу, який не доводить її вини, і його дані не узгоджуються з даними слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 .

Вказує, що судом першої інстанції не надано об`єктивної оцінки слідчому експерименту за її ( ОСОБА_4 ) участю від 26.11.2021. Зазначає про порушення окремих положень КПК України, а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в контексті порушення її права на захист під час слідчого експерименту за її участю.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, що підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги засудженої щодо неправильної, на її думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, поклав в основу вироку зібрані у встановленому законом порядку та досліджені у судовому засіданні докази.

Із долученої копії вироку вбачається, що місцевий суд безпосередньо дослідив показання самої обвинуваченої, яка не заперечувала щодо виниклого конфлікту, однак заперечувала завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень; показання потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні детально вказувала, що черговий конфлікт у них виник у зв`язку із встановленням межових знаків між їхніми земельними ділянками, й ОСОБА_6 почала наносити їй удари по одному разу по руках зліва та справа, від яких вона впала на землю, після чого ОСОБА_4 продовжувала завдавати удари їй по спині. Точну кількість ударів вона не пам`ятає.

Як указав місцевий суд, показання потерпілої узгоджуються із даними протоколу слідчого експерименту від 23.11.2021, який був також безпосередньо досліджений судом першої інстанції, у ході якого ОСОБА_5 розповіла та показала, як ОСОБА_4 завдавала їй тілесні ушкодження дерев`яною палицею в область лівого плеча та верхньої лівої частини спини, лівої руки та правої руки, правої ноги.

Окрім того, судом першої інстанції був досліджений «СD-R диск», на якому зафіксовано слідчий експеримент за участю потерпілої, відповідно до якого вона вказала на місце, де відбувалась подія; показала, де підозрювана ОСОБА_4 її штовхнула та вона впала; як ОСОБА_4 спричинила їй тілесні ушкодження; де взяла ОСОБА_4 дерев`яну палицю й нею завдавала ударів в область лівого плеча та верхньої лівої частини спини, лівої руки та правої руки, правої ноги, й відтворила механізм нанесення ударів.

Також судом було безпосередньо досліджено дані протоколу слідчого експерименту від 26.11.2021 за участю ОСОБА_4 , відповідно до якого було роз`яснено її права та обов`язки відповідно до вимог ч. 3, 4, 5, 6, 7 ст. 42 КПК України, про що проставлено її підпис, й в ході слідчого експерименту ОСОБА_4 показувала, як відбувались події, що мали місце 09.11.2021, зокрема як вона дерев`яною палицею завдала ОСОБА_5 два удари по тулубу.

Також судом було досліджено відеозапис із диску СD-R, яким фіксувалась слідча дія у виді слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_4 , де вона вказала на місце, де відбувалась подія; розказала та показала, як підійшла ОСОБА_5 до них із ОСОБА_7 ; як ОСОБА_5 завдала їй удар по руці сокирою, після чого вона витягнула дерев`яну палицю (кілочка); як вона штовхнула ОСОБА_5 , а та впала та знімала з положення лежачи на боку на телефон; як вона ( ОСОБА_4 ) спричинила потерпілій тілесні ушкодження дерев`яною палицею по тулубу; відтворила механізм нанесення ударів, показала як викидала палицю і сокиру.

Також судом було досліджено висновок експерта за № 1091 від 12.11.2021, відповідно до якого констатовано, що у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження, а саме: синці на задній поверхні грудної клітки зліва, в ділянці лівого плечового суглобу, на лівому та правому плечах, на правому стегні, в ділянці лівого колінного суглобу. Вказані ушкодження у ОСОБА_5 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від травматичної дії (удару) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, у строк, вказаний в постанові про призначення експертизи від 09.11.2021.

Під час судового розгляду безпосередньо був досліджений протокол огляду речей і документів від 12.11.2021, в якому зазначено про огляд компакт-диску СD-R, долученого потерпілою, з наявним файлом за № тривалістю в 3 хвилини 44 секунди та постанова про визнання оглянутих предметів документом і приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 12.11.2021, відповідно до якої компакт-диск СD-R, наданий ОСОБА_5 , долучений до матеріалів цього кримінального провадження.

Оцінивши указані вище та інші докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Колегія суддів відхиляє доводи засудженої про те, що судом не було встановлено місця вчинення кримінального правопорушення, оскільки у вироку суду у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, вказано, що 09.11.2021 о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , яка є власником домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , разом з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 вийшли на територію її земельної ділянки, яка межує з сусідньою земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 , для встановлення межових знаків між ними. У цей час ОСОБА_4 , дізнавшись про те, що без її участі встановлюються межові знаки між їх земельними ділянками, прийшла на місце події, де між нею та ОСОБА_5 виник черговий конфлікт щодо невірного встановлення межових знаків. Обставини виникнення конфлікту та місце конфлікту, а саме межа суміжних земельних ділянок, не заперечувались учасниками провадження.

Також не вбачаються обґрунтованими й доводи засудженої про не дослідження механізму завдання потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки судом в судовому засіданні був безпосередньо досліджений висновок експерта № 1091 від 12.11.2021, з якого вбачається, що у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження, а саме: синці на задній поверхні грудної клітки зліва, в ділянці лівого плечового суглобу, на лівому та правому плечах, на правому стегні, в ділянці лівого колінного суглобу. Вказані ушкодження у ОСОБА_5 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від травматичної дії (удару) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи від 09.11.2021. При цьому механізм заподіяння та локалізація тілесних ушкоджень, про які зазначала потерпіла ОСОБА_5 , зокрема в ході слідчого експерименту, не суперечать висновкам судової медичної експертизи.

Щодо доводів засудженої про недопустимість як доказу «СD-R диску» з відеозаписом, який наданий потерпілою та долучений до матеріалів провадження як речовий доказ, колегія суддів також вважає їх безпідставними, оскільки цей доказ був наданий добровільно потерпілою та визнаний постановою про визнання оглянутих предметів документом і приєднаний до матеріалів кримінального провадження, що відповідає процедурі визначеній вимогам КПК України. Окрім того, зі змісту копії вироку місцевого суду вбачається, що зміст цього диску, тобто відеозапис, був безпосередньо переглянутий під час судового розгляду, тому окрема вказівка у вироку на те, що досліджувався й диск як доказ не впливає на результати оцінки змісту цього доказу.

Не вбачаються обґрунтованими й доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 про те, що судом першої інстанції не надано об`єктивної оцінки слідчому експерименту за її участю.

Як убачається із долученої копії вироку, місцевий суд, безпосередньо дослідивши протокол слідчого експерименту від 26.11.2021, вказав, що ОСОБА_4 під запис були роз`яснені права та обов`язки, які їй були зрозумілі, заяв та клопотань не заявлялося, й остання показала та відтворила на місцевості обставини щодо механізму ударів, які вона наносила дерев`яною палицею потерпілій ОСОБА_5 , тому судом було обґрунтовано визнано цей доказ належним та допустимим.

Також судом обґрунтовано не було встановлено порушення права на захист під час проведення слідчого експерименту, оскільки ОСОБА_4 були роз`яснені її права, передбачені ч. 3, 4, 5, 6, 7 ст. 42 КПК України. При цьому жодних зауважень чи доповнень від ОСОБА_4 не надходило.

Зі змісту ухвали апеляційного суду від 26 вересня 2023 року вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 подавала апеляційну скаргу, доводи якої частково є аналогічними доводам її касаційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_4 , обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченої щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності винуватості засудженої у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, апеляційний суд обґрунтовано погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви свого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та надати правильну оцінку вчиненому.

При цьому апеляційний суд надав належну відповідь на довід, який є й у касаційній скарзі, щодо необґрунтованості розміру стягненої на користь потерпілої моральної шкоди.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судами установлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілій була завдана моральна шкода, яка виразилася в перенесених душевних стражданнях та нервовому потрясінні, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. При визначенні розміру моральної шкоди суди врахували фізичні та моральні страждання потерпілої, характер дій обвинуваченої, а також конкретні обставини справи.

Окрім цього апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку іншим доводам апеляційної скарги. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Стосовно клопотання засудженої про зупинення виконання оскаржених судових рішень, колегія суддів вбачає необхідним вказати, що таке клопотання вирішується судом виключно після відкриття касаційного провадження, для чого наразі немає достатніх підстав.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області 07 серпня 2023 року та ухвалу Вінницької апеляційного суду від 26 вересня 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3