Провадження № 1-кп/947/383/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2023 року Київський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000260 від 30.04.2021 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Неребуйське Біляївського району Одеської області, громадянки України, українки, не заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ

29.04.2021 року у невстановлений час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, ОСОБА_5 у мережі Інтернет незаконно придбала у невстановленої особи, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), яку отримала у відділенні «Нової пошти» за адресою: м.Одеса, вул.Ільфа і Петрова, 63/1 та почала незаконно зберігати її при собі, без мети збуту.

29.04.2021 року приблизно о 13 годині 27 хвилин біля буд. 63/1 по вул. Ільфа та Петрова в м. Одесі, ОСОБА_5 була зупинена працівниками поліції та в неї було виявлено та в подальшому в ході огляду місця події вилучено полімерний пакет з застібкою «zip loсk», в якому знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) кількісний вміст якої становить 40,02 г., що є особливо великими розмірами.

Зазначену особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) ОСОБА_5 незаконно придбала та зберігала при собі, без мети збуту.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 309 КК України - незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин без мети збуту, в особливо великих розмірах.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України визнала та пояснила, що вона є наркозалежною, вживає психотропні речовини, але не збуває їх. У квітні 2021 року вона через мережу інтернет замовила психотропну речовину суміш для куріння, з метою особистого вживання. В інтернет магазині була велика знижка на придбання психотропної речовини, з приводу чого вона зраділа та замовила психотропну речовину. 29.04.2021 року вона прийшла до відділення «Нової пошти» на вул.Ільфа і Петрова, отримала посилку з психотропною речовиною, яка була в невеликому пакеті, який вона не відкривала. При виході з відділення пошти до неї підійшли працівники поліції, які знали її раніше, а саме знали, що вона є наркозалежною, але не займається збутом психотропних речовин. Працівники поліції виявили у неї пакет з психотропною речовиною та визвали на місце слідчо-оперативну групу, яку вона чекала разом з поліцейськими. По приїзду СОГ в присутності понятих вона надавала пояснення про те, що вона отримала психотропну речовину для передачі іншим особам, а не для себе, які не відповідають дійсності, оскільки працівники поліції їй сказали так говорити, що так буде краще для неї, а вона є юридично необізнаною і не знала про наслідки таких пояснень. Після вилучення у неї психотропної речовини її доставили у відділення поліції, де вона підписувала папери в присутності адвоката.

Вона у 2020 році проходила стаціонарне лікування від наркоманії, проте лікування їй не допомогло і вона продовжила вживати психотропні речовини. До 29.04.2021 року вона багато працювала у нічний час та неодноразово через інтернет магазини замовляла психотропні речовини та отримувала у відділенні пошти та у вигляді «закладок».

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що у квітні 2021 року за адресою: м.Одеса, вул.Ільфа і Петрова, 63/1 він побачив обвинувачену, яка зайшла у відділення пошти та вийшла з посилкою. Він представився, показав посвідчення працівника поліції та запитав у неї про наявність забороненихй речовин, на що вона повідомила, що у неї є психотропна речовина - «кристали», які показала йому та пояснила, що вона працює на інтернет магазин та повинна була кудись передати психотропну речовину. Він викликав на місце СОГ, по приїзду групи обвинувачена у присутності понятих також надавала аналогічні пояснення, добровільно видала психотропну речовину і телефон, її обшук не проводився. Він особисто у проведенні огляду місця події участі не приймав.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що досліджені судом докази, в їх сукупності підтверджують вину ОСОБА_5 у скоєнні злочину за ч. 3 ст. 309 КК України з наступних підстав.

В ході з`ясування обставин кримінального правопорушення, судом досліджені наступні письмові докази:

-Витяг з ЄРДР від 29.04.2021 року, відповідно внесені відомості про кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією ст. 309 ч. 1 КК України до ЄРДР на підставі рапорту о/у СКП ВП№4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 ;

-Протокол огляду місця події від 29.04.2021 року з ілюстративною таблицею та відеозапис огляду місця події, відповідно до яких ОСОБА_5 у присутності понятих добровільно видала працівникам поліції належний їй мобільний телефон і пакет із психотропною речовиною, який у присутності понятих був опечатаний та скріплений підписами учасників процесуальної дії;

-Протоколи огляду предмету від 30.04.2021 року з ілюстративними фототаблицями, відповідно до яких дізнавачем були оглянуті сейф пакети з полімерним пакетом з наліпкою «Нова Пошта» та мобільним телефоном марки «Самсунг»;

-Постанова про визнання та залучення речових доказів від 30.04.2021 року

-Висновок експерта № СЕ-19/116-21/8088-НЗПРАП від 05.07.2021 року, відповідно до якого кристалічна речовина світло-коричневого кольору масою 55,506 г. в пакеті, яка упакована до спеціального пакету №SUD1121453, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 40,02 г.

Суд, належним чином перевіривши та дослідивши письмові докази, встановив, що процесуальні дії в період досудового розслідування були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства України, дотримуючись вимог КПК України.

Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України знайшла своє підтвердження та в її діях є склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин без мети збуту, в особливо великих розмірах, доведена.

Таким чином, встановивши винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, суд зазначає, що органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України за наступних обставин.

29.04.2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, незаконно придбала в невстановленої особи, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), та почала незаконно зберігати її при собі з метою подальшого збуту.

29.04.2021 року, приблизно о 13 годині 27 хвилин, біля буд. 63/1 по вул. Ільфа та Петрова в м. Одесі, ОСОБА_5 була зупинена працівниками поліції та в неї було виявлено та в подальшому в ході огляду місця події вилучено полімерний пакет з застібкою «zip loсk», в якому знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) кількісний вміст якої становить 40,02г, що є особливо великими розмірами.

Зазначену особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) ОСОБА_5 незаконно придбала та зберігала при собі з метою подальшого збуту.

Таким чином, ОСОБА_5 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 cт. 307 КК України за наступних ознак незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, в особливо великих розмірах.

Дослідивши надані суду докази, заслухавши показання обвинуваченого, свідків, суд приходить до переконання про помилковість кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_5 в частині висунутого їй обвинувачення у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, в особливо великих розмірах за ч. 3 ст. 307 КК України виходячи з наступного.

Дотримуючись принципу змагальності сторін, передбаченого ст.7, ст.22 КПК України, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд створив сторонам судового процесу необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, забезпечивши всім учасникам судового провадження рівні права.

Суд перевірив доводи сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, перевірив доводи обвинуваченої про те, що вона незаконно придбала та зберігала психотропну речовину без мети збуту та доводи захисника про відсутність у діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення у зв`язку з недопустимістю зібраних доказів, перевіривши висунуте обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України, дослідивши надані докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, безпосередньо дослідивши та оцінивши кожен доказ окремо, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що зібрані докази за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України є належними, допустимими, достовірними, але у своїй сукупності є не достатніми для підтвердження факту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 26.04.2002 року під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно від його тривалості.

Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір;

спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх.

В ході судового розгляду, з дослідженого судом відеозапису, який є додатком до протоколу огляду, які сторона обвинувачення надала суду у якості доказу вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, судом встановлено, що дійсно ОСОБА_5 у присутності понятих добровільно видала пакет з психотропною речовиною і надала пояснення про те, що вона отримала на пошті психотропну речовину від інтернет-магазину, з яким вона співпрацювала, для передачі іншій особі, за що повинна була отримати 500 гривень. Також в ході огляду місця події у присутності понятих поверхнево оглянуто зміст листування, який міститься у мобільному телефоні, належному ОСОБА_5 та який не відображено у протоколі огляду місця події.

Також огляд змісту листування у зазначеному мобільному телефоні в подальшому не проведений при огляді предмету мобільного телефону, відповідно до протоколу огляду предмету від 30.04.2021 року.

З матеріалів кримінального провадження та досліджених судом доказів, наданих стороною обвинувачення, судом встановлено, що пояснення ОСОБА_5 при огляді місця події щодо мети збуту психотропної речовини, органом досудового розслідування жодним чином не перевірена та не надана відповідна оцінка, тобто жодних процесуальних дій на підтвердження наявності у діях ОСОБА_5 мети збуту психотропної речовини в період досудового розслідування не проведено та, як наслідок, не надано суду жодних доказів, які підтверджують будь-які дії ОСОБА_5 з метою збуту психотропної речовини. Тому, суд зазначає, що протокол огляду місця події від 29.04.2021 року, який суд визнав належним, допустимим та достовірним доказом, є не достатнім для підтвердження факту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме мети збуту.

Крім того, ч.3 ст.23 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним те неупередженим судом.

Стороною обвинувачення в період розгляду судом кримінального провадження з 15.09.2021 року, тобто протягом тривалого часу, не була забезпечена присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у зв`язку з чим судом був визначений строк стороні обвинувачення для забезпечення явки зазначених свідків, після спливу якого прокурор у судовому засіданні відмовився від допиту свідків обвинувачення.

Крім того, з показань обвинуваченої ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено, що вона є наркозалежною особою та у період з 01.12.2020 року по 22.12.2020 року, тобто у період який передував події кримінального провадження, проходила стаціонарне лікування від наркологічної залежності, що підтверджується довідкою медичного центру «Мрія» №22-0754 від 22.12.2020 року.

На підставі досліджених судом доказів, суд критично ставиться до доводів сторони обвинувачення щодо наявності у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та приходить до висновку про їх повну необґрунтованість та недоведеність жодними належними та допустимими доказами, наданими суду для безпосереднього дослідження.

Доводи сторони захисту щодо порушень органом досудового розслідування норм КПК України, які на думку сторони захисту, є підставою для визнання доказів, наданих стороною обвинувачення недопустимими доказами, та як наслідок ухвалення виправдувального вироку відносно ОСОБА_5 , які ретельно перевірені в ході судового розгляду, суд вважає безпідставними з наступних підстав.

На думку сторони захисту в період досудового розслідування органом досудового розслідування були допущені порушення норм КПК України, а саме: порушення правил підслідності, тобто відсутність повноважень у дізнавача для проведення досудового розслідування, проведення огляду місця події до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення, незаконне затримання ОСОБА_5 та як наслідок, визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом, невідповідність ваги та кольору психотропної речовини, зазначених у рапорті на підставі рапорту о/у СКП ВП№4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та висновку експерта.

За правилами ч. 1 ст. 214 КПК для слідчого, дізнавача, прокурора передбачено імперативний обов`язок невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 743/569/20, зазначивши, що огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії, як обшук. У той же час огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Згідно зі ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 208 КПК України визначено, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Судом встановлено, що затримання ОСОБА_5 в розумінні положень ст. 209 КПК України не проводилось, спецзасоби до неї не застосовувалися, при проведені огляду місця події, який зафіксований відеозаписом ОСОБА_5 у присутності понятих добровільно видала психотропну речовину та мобільний телефон, надала певні пояснення, примусово до відділу поліції не доставлялась, протокол затримання не складався.

Навпаки з матеріалів кримінального провадження та з показань ОСОБА_5 встановлено, що після огляду місця події 29.04.2021 року у відділі поліції вона добровільно у присутності адвоката надала письмові пояснення, підписувала документи, після чого пішла додому.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_5 був застосований тільки 23.07.2021 року відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси.

На підставі встановлених судом обставин, судом не встановлено порушення прав та особистих свобод ОСОБА_5 , які могли бути підставою для визнання протоколу огляду місця події від 29.04.201 року недопустимим доказом.

Що стосується доводів захисника про невідповідність ваги та кольору психотропної речовини, зазначених у рапорті на підставі рапорту о/у СКП ВП№4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та висновку експерта суд вважає за необхідне назначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні такого правопорушення.

Враховуючи зміст вищенаведених норм кримінального процесуального закону, суд вважає, що рапорт оперуповноваженого містить інформацію про факт виявлення незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, на підставі чого були внесені відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Зазначений рапорт не є доказом у кримінальному провадженні у розумінні ч. 1 ст. 84 КПК України, тобто не є підставою для визнання інших зібраних доказів недопустимими. Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 759/9497/17, провадження № 51-16 км 23.

Вага та зовнішній вигляд психотропної речовини, добровільно виданої ОСОБА_5 встановлено висновком експерта № СЕ-19/116-21/8088-НЗПРАП від 05.07.2021 року, який суд визнав належним, допустимим, достовірним доказом. Також суд зазначає, що при надходженні психотропної речовини, яку ОСОБА_5 добровільно видала при огляді місця події та яка була опечатана та скріплена підписами понятих, в експертну установу, відповідно до зазначеного висновку есперта, цілісність упаковки не була порушена.

Крім того, судом не встановлено порушень правил підслідності в період досудового розслідування з наступних підстав.

На підставі рапорту працівника поліції про виявлення фактів вчинення кримінального правопорушення, дізнавачем 29.04.2021 року внесені відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за ознаками ч.1 ст.309 КК України та зібрані докази в рамках розслідування кримінального проступку.

В подальшому, постановою дізнавача від 13.07.2021 року попередня кваліфікація була змінена на ч. 3 ст. 307 КК України, у зв`язку з чим подальше досудове розслідування здійснювалось слідчим СВ ВП№4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

15.07.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси наданий дозвіл на використання у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, доказів, зібраних у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку, передбаченому ч.1 ст.309 КК України.

На підставі викладеного, судом не встановлені порушення норм КПК, які можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими.

Виходячи зі встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин скоєних ОСОБА_5 протиправних дій, враховуючи, що стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів на підтвердження незаконного придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, в особливо великих розмірах, тому суд дійшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 307 КК України на ч. 3 ст. 309 КК України за кваліфікуючими ознаками - незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин без мети збуту, в особливо великих розмірах.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.

Відповідно ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлені.

Дослідивши дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , при визначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме ставлення обвинуваченої до скоєного, яка вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі та усвідомила неправомірність своїх дій, щиро розкаялась у вчиненому, засуджує свої протиправні дії, а також що раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину 2016 року, є мати-одиначкою, отримує соціальну допомогу, а також те, що є наркозалежною особою, до вчинення кримінального правопорушення вживала заходи, а саме проходила курс лікування від наркотичної залежності.

Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Санкція ч. 3 ст. 309 КК України передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченої, яка усвідомила суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаялась, в період з 23.07.2021 року по 16.02.20223 року в період судового розгляду трималась під вартою, тобто фактично понесла покарання за вчинений злочин, діями ОСОБА_5 шкоди фактично не завдано, оскільки психотропну речовину вилучено, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин та наявність виключно пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та те, що під час проведення досудового розслідування, судового розгляду відсутні будь-які відомості, які б свідчили про ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду, що свідчить на її намагання відвернути негативні наслідки вчиненого злочину, що дає підстави для застосування ст.69 КК України із призначенням основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.309 КК України.

Суд враховує, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 110, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 України і призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 23.07.2021 року.

В строк відбування покарання ОСОБА_5 відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за день, а саме строк її перебування під вартою в період з 23.07.2021 року по 16.02.2023 року, та на підставі ст.72 КК України вважати ОСОБА_5 особою, яка відбула покарання за даним вироком суду.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експерта на користь держави у розмірі 1716 гривень 20 копійок.

Речові докази: психотропну речовину PVP, кількісний вміст якої становить 40,02 г., полімерний пакет із написом «Нова пошта» - знищити; мобільний телефон «Samsung», білого кольору, упакований до спеціального пакету №SUD 1121452 повернути власнику ОСОБА_5 , (квитанція №000100).

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1