У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/908/23

05 липня 2023 року селище Богородчани

Слідчий суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР №0000148 від 20.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про скасування арешту тимчасово вилученого майна, накладеного ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2023р.,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в якому просив скасувати арешт автомобіля.

Клопотання мотивоване тим, що 22 червня 2023 року слідчим суддею Богородчанського районного суду Івано-Франківської області розглянуте клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР №0000148 від 20.06.2023 року та накладено арешт на транспортний засіб марки «ЗИЛ», моделі «131 А», із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Транспортний засіб марки «ЗИЛ», моделі «131 А», із державним номерним знаком НОМЕР_1 належить заявнику, який вилучений та поміщений на спецмайданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області.

Підставами для арешту вищезазначеного автомобіля є те, що у провадженні СВ відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000148 від 20.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Станом на сьогодні підозра не пред`явлена, по кримінальному провадженню проведені усі необхідні слідчі дії, а тому усі обставини, які слугували підставою для арешту відпали. Арешт майна призводить до порушення його прав, як власника транспортного засобу марки «ЗИЛ», моделі «131 А», із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Враховуючи вищенаведене та оскільки на даний час проведено всі необхідні слідчі дії, вважає, що в подальшому застосуванні арешту автомобіля відпала потреба.

На підставі викладеного, просить задовольнити клопотання.

У судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, з підстав зазначених у клопотанні.

Слідчий в судовому засіданні проти скасування арешту заперечив, оскільки в рамках кримінального провадження призначена експертиза, яка станом на сьогодні не проведена. Крім того, підозра по справі жодній особі не пред`явлена, тому вважає що скасування арешту є передчасним. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що у провадженні СВ відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000148 від 20.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2023 року клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР №0000148 від 20.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки «ЗИЛ», моделі «131 А», із державним номерним знаком НОМЕР_1 , який зберігається на території ВП №2 (селище Богородчани), який 19.06.2023р. виявлений та вилучений під час огляду місця події в с. Росільна, в урочищі «Велика маськова» Дзвиняцької ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Як визначено в ухвалі слідчого судді, арешт накладено для реалізації викладеної мети відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, оскільки автомобіль відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, зокрема має статус речового доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).

В даному випадку застосовувалась підстава, обумовлена вимогами ч.1, ч.2 ст.170 КПК України за змістом якої арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Щодо інших підстав для накладення арешту, то обов`язковими передумовами вирішення питання для накладення арешту на майно в порядку ст. 170 КПК України є наявність у кримінальному провадженні спеціальних суб`єктів: підозрюваного або обвинуваченого, а у визначених законом випадках також особи, яка несе цивільну відповідальність за їх дії, а також наявність спеціальної мети - забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Згідно аргументів слідчого підозра жодній особі не пред`явлена. Крім того, відповідно до постанови від 03.07.2023р., в рамках кримінального провадження №0000148 від 20.06.2023 року призначено проведення експертизи грунтів, яка на момент розгляду клопотання не проведена. Тобто, по справі не проведено всі слід дії.

Статтею 174 КПК України передбачені умови та підстави для скасування арешту, зокрема, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що арешт на транспортний засіб накладався з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час досудове розслідування триває. Відповідно до постанови від 03.07.2023р., в рамках кримінального провадження №0000148 від 20.06.2023 року призначено проведення експертизи грунтів, яка на момент розгляду клопотання не проведена, підозра жодній осіб не пред`явлена.

З огляду на викладене, враховуючи співмірність накладення арешту із потребами досудового розслідування та наслідками, які можуть настати для власника, у зв`язку із позбавленням власника використовувати належне йому майно за призначенням, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у скасувані арешту, оскільки вважає його передчасним, оскільки досудове розслідування по справі триває, а вказане майно визнане речовим доказом.

Слідчий суддя вважає, що після проведення, необхідних слідчих дій, слідчий у кримінальному провадженні в межах наданих йому повноважень, з урахуванням обставин справи вправі в подальшому вирішити можливим змінити місце зберігання арештованого транспортного засобу та передати його на відповідальне зберігання власнику майна з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, та попередити останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170,174 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР №0000148 від 20.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про скасування арешту тимчасово вилученого майна, накладеного ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2023р., - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1