ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/6803/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/599/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Новобоварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000073 від 16 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, до вирішення питання про його застосування, в порядку, передбаченому ч.6 ст.193 КПК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000073 від 16 червня 2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , в період часу з 10.11.2015 року по 07.04.2021 року, будучи службовою особою, а саме начальником відділу кадрів ДП «Харківський бронетанковий завод», маючи організаційно-розпорядчі функції, виконуючи надані їй повноваження та обов`язки щодо прийняття і звільнення працівників підприємства, роботи відділу кадрів, ведення обліку і контролю робочого часу підпорядкованого особового складу і трудової дисципліни на підприємстві в цілому організувала і оформила прийняття на роботу до ДП «Харківський БТЗ» працівників, які фактично на підприємстві не перебували і свої обов`язки не виконували. Після чого, використовуючи надані їй службові повноваження відмічала в табелях обліку використання робочого часу позначку «виходу на роботу» безпосередньо підпорядкованими їй працівникам підприємства достовірно знаючи, про фіктивність працевлаштування працівників, що не перебували у безпосередньому їй підпорядкуванні, в тому числі своєї матері та свого колишнього чоловіка не приймала ніяких заходів до виявлення і документування відсутності їх на робочому місці, а й використовуючи надані їй службові повноваження, посвідчувала табелі обліку використання робочого часу вказаними працівниками підприємства своїм підписом, тим самим підтверджуючи достовірність викладеної в них інформації щодо виходу на роботу та присутності зазначених працівників на робочих місцях.

На підставі поданих табелів обліку використання робочого часу відповідальні посадові особи відділу бухгалтерії нарахували та в подальшому ДП «Харківський БТЗ» було виплачена працівникам заробітна плата. У подальшому, нараховані ДП «Харківський БТЗ» грошові кошти у вигляді заробітної плати фіктивним працівникам, ОСОБА_9 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах через банківську систему електронних платежів отримувала і звертала на свою користь.

Таким чином, ОСОБА_9 , зловживаючи своїм службовим становищем заволоділа грошовими коштами держави в особі ДП «Харківський БТЗ», чим спричинила матеріальну шкоду державі в особі ДП «Харківський БТЗ» на загальну суму 4 366 645,63 грн.

24.10.2022 року прокурором Новобоварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 було узгоджене повідомлення про підозру на ОСОБА_9 , яке не було пред`явлено особисто особі в зв`язку з тим що остання до органів досудового слідства не з`явилася, про причини своєї неявки нічого не повідомила, хоча згідно чинного КПК України ОСОБА_9 були вручені повістки про виклик до слідчого.

24.10.2022 року ОСОБА_9 (заочно) повідомлено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України - а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, якщо вони вчинені в особливо великих розмірах, шляхом вручення повідомлення про підозру її співмешканцю ОСОБА_10 . Також копію повідомлення про підозру вручене захиснику підозрюваної ОСОБА_7 .

Оперативному підрозділу УСБУ в Харківській області, які здійснюють оперативне супроводження у вказаному кримінальному провадженні, було надане доручення на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку п.3 ч.2 ст. 40 КПК України, а саме встановлення місця знаходження ОСОБА_9 та зобов`язання її явки до відділу поліції №2 Харківського районного Управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області для пред`явлення їй повідомлення про підозру та проведення слідчих дій, але пошук результатів не дав.

Постановою слідчого від 26.10.22 року кримінальне провадження було зупинене, а ОСОБА_9 оголошена в розшук.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави 28.10.2022 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано дозвіл на затримання з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_9 25.10.2022 року о 02.42, через пункт пропуску «Яготин» ділянка кордону «польська» виїхала за межі України по закордонному паспорту: НОМЕР_1 , і у зворотньому напрямку кордон не перетинала.

Постановою слідчого від 21.04.2023 року ОСОБА_9 оголошена у міжнародний розшук.

24.04.2023 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2023 року задоволено клопотанняслідчого та застосовано до ОСОБА_9 , оголошеної у міжнародний розшук, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора», до вирішення питання про його застосування, в порядку, передбаченому ч.6 ст.193 КПК України..

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження та ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою встановити мінімальний розмір застави.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисник посилається на те, що вона не отримувала повного тексту судового рішення та змогла з ним ознайомитись лише після оприлюднення його на сайті ЄДРСР у зв`язку з чим просила поновити строк.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що стороною обвинувачення не доведено вагомість аргументів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Зазначає, що у зв`язку з тривалим досудовим розслідуванням суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ризики зменшились та єдиною підставою для обрання запобіжного заходу було лише передання на розгляд до суду обвинувального акту та оголошення ОСОБА_9 в міжнародний розшук.

Вказує, що ОСОБА_9 не ухилялась від явки до органу досудового розслідування, а за станом здоров`я не змогла бути присутньою на допиті, про що слідчому надсилались заяви про перенесення слідчої дії. Крім того, вона була вимушена покинути територію України не у зв`язку з метою ухилення від слідства, а у зв`язку з тим, що з 24.02.2022 року в Україні оголошено військовий стан і м.Харків віднесено до регіону на території якого ведуться активні бойові дії, тобто територію України вона покинула з метою збереження життя

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просила її задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваної такого виняткового виду запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а наявність самої обґрунтованої підозри підтверджується відповідними письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч.2 ст.135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Частиною 8 ст.135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Як убачається з матеріалів провадження, 24.10.2022 року з дотриманням вимог ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України (шляхом вручення повідомлення про підозру її співмешканцю ОСОБА_10 та захиснику підозрюваної ОСОБА_7 ).

З наданих в апеляційний суд матеріалів вбачається, що в повідомленні про підозру ОСОБА_9 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється остання, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих їй злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, доведено відомостями, які містяться у: заявах про вчинення кримінального правопорушення директора ДП «Харківський БТЗ»; протоколах допитів свідків; довідках ДП «Харківський БТЗ» про виплачену заробітну платню; наказах про призначення фіктивно працевлаштованих осіб; протоколах тимчасових доступів до інформації з банків де отримані дані про осіб, які знімали готівку із банківських карток перелічених працівників ХБТЗ, аналізом яких встановлена особа, яка систематично знімала кошти, нею виявився співмешканець ОСОБА_9 ОСОБА_10 ; протоколах обшуків за місцями мешкання ОСОБА_9 в ході яких вилучені документи фіктивно працевлаштованих осіб.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваної, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника про неналежність наданих органом досудового розслідування доказів причетності ОСОБА_9 до інкримінованого правопорушення, оскільки слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_9 підозрюється у тому, що вона зловживаючи своїм службовим становищем заволоділа грошовими коштами держави ДП «Харківський БТЗ», чим спричинила матеріальну шкоду державі в особі ДП «Харківський БТЗ» на загальну суму 4 366 645,63 грн., що свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи підозрюваної.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрювана може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів приймає до уваги, що підозрювана має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судима, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони існували і на час вчинення протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обранні підозрюваною моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.

Так, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, ризик переховування обумовлений серед іншого і можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , є корупційним, передбачає виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років та конфіскацією майна. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати підозрювану переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Також, в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_9 25.10.2022 року о 02.42, через пункт пропуску «Яготин» ділянка кордону «польська» виїхала за межі України по закордонному паспорту: НОМЕР_1 , і у зворотньому напрямку кордон не перетинала у зв`язку з чим, постановою слідчого від 21.04.2023 року ОСОБА_9 була оголошена у міжнародний розшук. Зазначене свідчить, що існує висока ймовірність того, що ОСОБА_9 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, доводи захисника про те, що фактично лише тяжкість інкримінованого злочину формально стала єдиною підставою для обрання найбільш суворого виду запобіжного заходу - тримання під вартою є необґрунтованими.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність висновків суду першої інстанції з цього приводу та їх декларативність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також враховуючи особу підозрюваної, слідчий суддя, керуючись положеннями ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшов до цілком правильного висновку про застосування щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження ОСОБА_9 на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про необхідність зміни запобіжного заходу.

Згідно п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, а також у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що ОСОБА_9 небезпідставно підозрюється у вчиненні корупційного кримінального правопорушення проти власності, беручи до уваги обставини провадження та те, що наразі підозрювана перебуває поза межами України, колегія суддів не знаходить підстав для визначення розміру застави на цьому етапі.

Відповідно до ч. 4 ст.197 КПК України у разі постановлення судом ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної на підставі ч.6 ст.193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Крім того, така ухвала суду є попередньою мірою та в подальшому на підставі ч.6 ст.193 КПК України питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід підлягає розгляду після затримання ОСОБА_9 і не пізніше 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2023 року щодо підозрюваної ОСОБА_9 ..

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4