Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________
Справа № 490/6257/23
В И Р О К

Іменем України

09 серпня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000524 від 23.03.2023р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, з середньою - спеціальною освітою, неодружений, має на утриманні малолітню дитину ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), проходить військову службу за мобілізацією на посаді навідника БМП 212 батальйону, 1 взвод, 1 рота ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні «старший матрос», проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24 лютого 2022 року та у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 07.03.2022р. призваний на військову службу за мобілізацією на період воєнного стану ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07.03.2022р. № 54, ОСОБА_3 був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_3 та призначений на посаду майстра відділення ремонту розбирально-складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти військової частини НОМЕР_2 .

Згідно положень ч. 4 п. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 07.03.2022р., тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину НОМЕР_2 із ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Виконуючи покладені на нього обов`язки по військовій службі Збройних Сил України, ОСОБА_3 згідно вимог ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 9, 11, 49, 50, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статути) був зобов`язаний суворо дотримуватися Конституції України та законів України, правил військової ввічливості, поважати честь і гідність кожної людини, бути зразком високої культури, скромності й витримки, ґрунтувати відносини з іншими військовослужбовцями на взаємній повазі, бути хоробрим і дисциплінованим, берегти військову честь, захищати свою і поважати чужу гідність, не допускати негідних дій самому і утримувати від здійснення цих дій інших військовослужбовців, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Так, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, старший матрос ОСОБА_3 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) за наступних обставин.

Під час досудового розслідування встановлено, що 17.03.2023р. приблизно о 14 год. 00 хв., рядовий ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , виявив в кріслі та на підлозі біля нього в кімнаті, яку займав потерпілий ОСОБА_6 , верхній одяг останнього. Перекладаючи вказані речі з підлоги на крісло, ОСОБА_3 помітив, що на підлогу випала банківська платіжна картка № НОМЕР_4 , власником якої являється Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та яка перебувала у користуванні ОСОБА_6 , та яка в розумінні норм ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02.10.1992, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05.04.2001 відноситься до офіційних документів, після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, спрямований на викрадення вказаної банківської картки.

Реалізовуючи свій злочинний корисливий умисел ОСОБА_3 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого та сторонніх осіб, утримуючи вказану карту при собі, з метою подальшого її використання, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном як своєю власністю.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, тобто як викрадення офіційного документа, з корисливих мотивів.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 18.03.2023р., о 13 год. 00 хв., матрос ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, перетин вул. Одеське Шосе та вул. Клубна, поблизу магазину, зустрівся з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким, реалізовуючи свій злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_6 , передав

раніше викрадену банківську платіжну картку № НОМЕР_4 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» потерпілого, не повідомляючи останнім про те, що зазначена карта належить іншій особі, вказавши про необхідність зняття грошових коштів з карткового рахунку, використовуючи вказану платіжну картку.

В подальшому, цього ж дня в період часу з 14 год. 28 хв. по 14 год. 42 хв. ОСОБА_7 , не усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, не маючи умислу на протиправне заволодіння грошовими коштами з банківської платіжної картки, наданої ОСОБА_3 , будучи впевненим, що вказана платіжна картка належить ОСОБА_3 , за допомогою банкоматів, розташованих за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , за 12 транзакцій зняв грошові кошти у загальній сумі 19100 грн., які в подальшому разом з ОСОБА_8 передали приблизно о 15 год. 00 хв. того ж дня ОСОБА_3 , який їх чекав за адресою: м. Миколаїв, перетин вул. Одеське Шосе та вул. Клубна.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_3 залишив місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 19100 грн.

Вказані дії ОСОБА_3 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, винним себе визнав повністю та підтвердив факт вчиненням ним вказаних злочинів при викладених вище обставинах. У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документа, з корисливих мотивів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його особу, а саме те, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, проходить військову службу за мобілізацією, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно, як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та повне визнання вини та повне відшкодування збитків потерпілому, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, суд, з урахуванням особи обвинуваченого, його критичне ставлення до скоєного, що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення, приходить до висновку, що призначення покарання без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, буде достатнім і необхідним видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів та буде відповідати принципам розумності та справедливості і мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років;

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначити покарання ОСОБА_3 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1