Справа 303/5521/23
Провадження 1-кс/303/809/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року м. Мукачево

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000685 від 13.06.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Мукачево, не одруженому, із середньою освітою, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 терміном на шістдесят діб, яке мотивоване наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , у точно невстановлений досудовим розслідуванням день та час набув один предмет, який відповідно до довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів, схожий на корпус гранати Ф-1 з маркуванням 386/132-83/Т, відноситься до категорії небезпечних об`єктів та ще один предмет, схожий на запал до даної гранати з маркуванням 67-76 УЗРГМ УЗЧП, який відповідно до довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів, схожий на запал до вказаної гранати, відноситься до категорії небезпечних об`єктів.

В подальшому, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, а також знаючи, що набуті ним вибухові речовини та пристрої, являються бойовими, без передбаченого законом дозволу, зберігав їх з 31.05.2023 за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , без з мети збуту, до вилучення їх працівниками поліції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, тобто до 13.06.2023.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне поводження із бойовими пристроями, тобто зберігання вибухових речовин та вибухових пристрої без передбаченого законом дозволу.

Згідно п. 1 Додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 N 2471-XII, не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України - Зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку N 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси.

Згідно вимог п. 1 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. N 576 (надалі - Положення), дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Відповідно до вимог п. 2 Положення - до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини І - II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань І - II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань І - II групи патогенності і токсинами).

Згідно п. 15 Положення визначено, що осадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

В свою чергу, п. 14 розділу І «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» від 29.06.2005 (далі - Інструкція) визначено ряд правил поводження зі стрілецькою зброєю та боєприпасами, зокрема щодо заборони: зберігання поза розташуванням військової частини (удома, у гуртожитку, на робочому місці) стрілецької зброї, у тому числі й спортивної, та боєприпасів; мати при собі стрілецьку зброю під час перебування в санаторії, будинку відпочинку, у відпустці, на лікуванні, а також під час відвідування театрів, клубів та інших громадських місць, якщо перебування в них не пов`язане з несенням служби.

Також, відповідно до п. 2 розділу X Інструкції встановлено, що у разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі.

13.06.2023 о 13 годині 55 хвилин ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

14.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчий вказує, що оголошена ОСОБА_4 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, обґрунтовується та доведена здобутими в ході досудового слідства доказами.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушень та у разі доведення його вини в ході судового слідства, судом може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років.

Під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від до 7 років, розуміючи які наслідки це створює, він може уникати притягнення до кримінальної відповідальності.

На думку слідчого, існує ризик знищення, схову або спотворення будь-якої із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки органом досудового розслідування додатково встановлюються факти можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 410 КК України, а також можливі факти зберігання бойових припасів вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу в інших місцях чи збут таких іншим особам.

Крім того, існує ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні шляхом погроз чи умовляння з метою дачі ними завідомо неправдивих показів чи відмови від дачі показів.

Також ініціатор клопотання наголошує, що існує ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки він не працює, стабільного доходу не має.

З огляду на викладене, слідчий просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні просили задовольнити клопотання, з викладених в ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

В провадженні СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження №0000685 від 13.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

13.06.2023 о 13 годині 55 хвилин ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

14.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами: протоколами огляду місця події, допитів свідків, затримання ОСОБА_4 та ін.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (частина 1); запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 частини 2).

Відповідно до статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1); слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (частина 2); слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті (частина 3); якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (частина 4).

Відповідно до статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби (частина 1); домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (частина 2).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя зазначає, що слідчим не надано доказів на те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, є недостатніми для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слідчий суддя зазначає, що, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , яке відноситься до категорії тяжких злочинів, розмір покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведення його винуватості, конкретні обставини справи та дані про особу підозрюваного, який раніше в силу статті 89 КК України не судимий, провину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, є військовослужбовцем, слідчий суддя вважає, що достатнім, в даному випадку, запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну процесуальної поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, вказаним слідчим, буде домашній арешт.

З урахуванням наведеного вище, з метою забезпечення виконання процесуальних рішень стосовно ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування засобу електронного контролю, з покладенням на нього обов`язків, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати місце фактичного проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду в залежності від стадії кримінального провадження в нічний час.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196-198, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування засобів електронного контролю, строком на два місяці.

Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не залишати місце фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду, з 21.00 години до 06.00 години наступного дня.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження.

Строк дії ухвали слідчого судді закінчується 14 серпня 2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1