Справа № 195/682/23
У Х В А Л А

іменем України

16.05.2023 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області області у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Томаківка Дніпропетровської області клопотання слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника СВ відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000153 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, відомості про який 10.05.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий у кримінальному провадженні заступник начальника СВ відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженого з повноважним прокурором, у якому просить накласти арешт на майно, визнане речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 10.05.2023, а саме: тимчасово вилучений автомобіль марки ВАЗ моделі 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та фактично перебуває в користуванні ОСОБА_6 .

Заборонити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відчужувати майно визнане речовим доказом згідно постанови слідчого, проте, залишити право користування автомобілем марки ВАЗ моделі 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Дане клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 17:30 годин 06.05.2023 по 21:00 09.05.2023 невстановлена особа, шляхом вільного доступу, в період дії військового стану, умисно, із корисливих мотивів, вчинила крадіжку автомобільного причепу реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився навпроти території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_7 , спричинивши останньому матеріальну шкоду.

10.05.2023 відділенням поліції №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000153 за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 185 КК України.

09.05.2023 слідчим проведено огляд ділянки місцевості розташованої в с. Настасівка поблизу вул. Дружби де виявлено автомобіль ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , до якого приєднано автомобільний причеп. В ході проведеного огляду слідчим вилучено:

1) автомобіль марки ВАЗ моделі 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та фактично перебуває в користуванні ОСОБА_6 .

Зазначений автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000153.

Таким чином речовими доказами в кримінальному провадженні є:

1) автомобіль марки ВАЗ моделі 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та фактично перебуває в користуванні ОСОБА_6 .

Вилучений автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Рішення про тимчасове вилучення речей та предметів обґрунтовується тим, що відповідно до ст. 167 КПК України є достатньо підстав вважати, що вони зберегли на собі сліди злочину та є знаряддям вчинення злочину. Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду, обшуку.

Вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме зберегли на собі сліди злочину, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існує обґрунтована необхідність застосування заборони користування вказаним майном, незастосування заборони може призвести до його приховування, пошкодження, псування, використання у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту, забезпечити незмінність слідової картини на речових доказах.

У загальному підсумку, реалізація ризиків вказаних дій призведе до зміни слідової картини, яку зберігає на собі вищезазначене майно, визнане речовими доказами у провадженні, неможливості досягнення мети кримінального провадження в наступному.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме забезпечення проведення експертизи, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

Правова підстава арешту майна (ч.2 ст.170 КПК України): збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання про арешт майна, просили його задовольнити.

Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши слідчого, прокурора, перевіривши матеріали досудового розслідування, доходжу висновку про задоволення даного клопотання, посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі Закону),- арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Рішення про тимчасове вилучення речей та предметів обґрунтовується тим, що відповідно до ст.167 КПК України є достатньо підстав вважати, що вони зберегли на собі сліди злочину та є знаряддям вчинення злочину. Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду, обшуку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як слідує з ч. 6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змісту ст.171 КПК України слідує, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Разом з тим, при розгляді клопотання, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, і таке обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння об`єктивному розслідуванню кримінального провадження, проведення експертиз.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

Вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК України, а саме були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту забезпечити незмінність слідової картини на них.

У загальному підсумку, реалізація ризиків вказаних дій призведе до зміни слідової картини, яку зберігає на собі вищезазначене майно, визнане речовими доказами у провадженні, неможливості досягнення мети кримінального провадження в наступному.

З матеріалів даного клопотання вбачається, що вищевказані речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки є підстави стверджувати, що вони зберегли на собі сліди злочину, з метою забезпечення збереження речових доказів, вилучені під час проведення огляду, мають значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, та існує можливість їх використання як доказу у кримінальному провадженні, тому на автомобіль слід накласти арешт, тимчасово позбавивши його відчуження.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи переважання інтересів суспільства у розкритті кримінального правопорушення над негативними наслідками арешту майна для інших осіб, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна визнаного речовим доказом, підлягає тимчасовому обмеженню, у зв`язку з чим клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.103,110,167,170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника СВ відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000153 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, відомості про який 10.05.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити.

Накласти арешт на майно, визнане речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 10.05.2023, а саме: тимчасово вилучений автомобіль марки ВАЗ моделі 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та фактично перебуває в користуванні ОСОБА_6 .

Заборонити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відчужувати майно визнане речовим доказом згідно постанови слідчого, проте, залишити право користування:

1) автомобілем марки ВАЗ моделі 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_1

16.05.2023