У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000127

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ст. 126-1 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 126-1 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці.

Вирішено строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дати приведення вироку до виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити та пом`якшити покарання, призначивши покарання, не пов`язане з арештом.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікації його дій, вважає покарання занадто суворим.

Зазначив, що в основу обвинувачення за ст. 126-1 КК України покладені ті ж самі факти, які стали підставами і для застосовування адміністративних стягнень. Вказує на те, що він притягається до юридичної відповідальності за одні й ті ж правопорушення, що, на його думку, суперечить ст. 61 Конституції України.

Апелянт вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги його визнання вини, щире каяття, посередньо характеристику за місцем проживання. Просить врахувати досудову доповідь органу пробації, де вказано, що ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Зазначив, що потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні просила суворо не карати ОСОБА_6 , у зв`язку з примиренням та вказала, що жодних претензій до обвинуваченого не має.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

Прокурор в запереченнях вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню. Зазначив, що ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

З 18 липня 2021 року по 07 липня 2022 року, ОСОБА_6 неодноразово вчиняючи адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 173-3 КУпАП, та будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 173-3 КУпАП за вчинення у період з 11 жовтня 2021 року по 09 лютого 2022 року домашнього насильства у відношенні своєї співмешканки ОСОБА_7 , в порушення вимог ст.ст. 28, 29 Конституції України, згідно з якими, кожен має право на повагу до його гідності та особистої недоторканості, а також у порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", на шлях виправлення та перевиховання не став та протягом тривалого часу умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, систематично вчиняє домашнє насильство у відношенні своєї співмешканки ОСОБА_7 , яке мало місце 07 липня 2022 року та призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, а також до фізичних страждань, внаслідок отримання легких тілесних ушкоджень у вигляді гематоми ділянки правої лопатки та лівого плеча.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи. Його дії кваліфіковані за ст. 126-1 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 надіслали клопотання про апеляційний розгляд без його участі належним чином повідомлений про апеляційний розгляд, його відсутність не перешкоджає апеляційному розгляду. Потерпіла подала на адресу апеляційного суду заяву, в якій просить помякшити призначене ОСОБА_6 покарання.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу частково, проти пом`якшення покарання не заперечував.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи в межах поданої апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, є правильними та ґрунтуються на досліджених доказах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції в основу обвинувачення за ст. 126-1 КК України покладені ті ж самі факти, які стали підставою і для застосування адміністративних стягнень, що у свою чергу вказує на те, що засуджений вдруге притягується до юридичної відповідальності за одні і ті ж правопорушення.

Однак, під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 173-3 КУпАП, які вчиненні у період з 11 жовтня 2021 року по 09 лютого 2022 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, вчинено ОСОБА_6 07.07.2022, що підтверджує систематичність вчинення останнім домашнього насильства у відношенні своєї співмешканки ОСОБА_7 .

У постанові ККС ВС від 14 червня 2022 року у справі № 585/3184/20 (провадження № 51-5266км21) міститься висновок про те, що попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи. Так, ст. 126-1 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення та на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , обґрунтовано послався на показання допитаної у суді потерпілої ОСОБА_8 .

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами у їх сукупності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та під час розгляду даного кримінального провадження не встановлено. Тому посилання апелянта в цій частині є голослівними, оскільки він взагалі не навів, в чому саме полягають істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то занадто суворого покарання, то вони є слушними, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом не достатньо враховані під час призначення ОСОБА_6 покарання.

Так, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ст. 126-1 КК України, у виді арешту.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до нетяжкого злочину.

Також, не достатньо враховані дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває в цивільному шлюбі з потерпілою, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а також досудову доповідь органу пробації, який дійшов висновку про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Обставини, які обтяжують покарання, судом встановлено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що засуджений ОСОБА_6 вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, усвідомив свою протиправну поведінку.

Крім цього, суд враховує пояснення потерпілої в суді, а також її заяву від 09.03.2023, яка просить змінити вирок суду першої інстанції на більш м`яке покарання, не пов`язане з арештом.

Колегія суддів, звертає увагу, що санкцією ст. 126-1 КК України поряд з арештом передбачено призначення й інших альтернативних покарань, зокрема, у виді громадських робіт

Беручи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, характер та тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, враховуючи загальні засади призначення покарання, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за ст. 126-1 КК України у виді арешту, хоча і не виходить за межі, встановлені санкцією зазначеної статті, однак за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Тому, на переконання колегії суддів, необхідно пом`якшити обвинуваченому покарання, призначивши його у виді громадських робіт.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає зміні.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, - змінити.

Пом'якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ст.126-1 КК України до 150 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3