ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1707/23 Справа № 207/315/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000002, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, освіта середня технічна, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, який мешкає по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

20 квітня 2022 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України 2001 року до покарання у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України 2001 року та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України 2001 року покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року ухвалено виконувати самостійно.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 389 КК України 2001 року, тобто ухилення засудженого від сплати штрафу .

Так, ОСОБА_7 згідно з вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України 2001 року та засуджено до покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень. Вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року набрав законної сили 23 травня 2022 року .

Розпорядження про набрання вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року відносно ОСОБА_7 законної сили надійшло на адресу Південного РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області 14 червня 2022 року .

Відповідно до ч. 1 , 3 ст. 26 КВК України засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу . У разі несплати засудженим штрафу у строк , передбачений частиною першою цієї статті , суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських , виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону .

За поданням Південного РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 14 червня 2022 року за № 21/23/2812-22, розглянутим Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні за участю ОСОБА_7 18 серпня 2022 року ухвалено рішення про надання останньому розстрочки виплати несплаченої суми штрафу, а саме: 17000 гривень, призначеного за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України 2001 року, щомісяця в розмірі по 1700 гривень до останнього числа кожного наступного місяця, починаючи з дня набрання даною ухвалою законної сили. Ухвала суду набрала законної сили 26 серпня 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 КВК України у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами засуджений зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду . Про сплату відповідної частини штрафу засуджений повідомляє районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року у задоволенні подання Південного РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про заміну ОСОБА_7 призначеного судом покарання у вигляді штрафу на покарання у виді виправних робіт , арешту або обмеження волі відмовлено.

27 вересня 2022 року за № 21/23/4251-22 та № 21/23/4253-22; 18 жовтня 2022 року за № 21/23/4507-22 та № 21/23/4508-22; 24 листопада 2022 року за №21/23/5013-22 та № 21/23/5014-22 Південним РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області за місцем проживання ОСОБА_7 направлено письмові повідомлення про необхідність сплати штрафу .

У період часу з 26 вересня 2022 року по 23 січня 2023 року ОСОБА_7 штраф на користь держави без поважних причин не сплатив .

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи засудженим на підставі вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України 2001 року до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, та обізнаним з порядком, строками виконання призначеного судом покарання, а також наслідками ухилення від сплати штрафу, передбаченими Кримінальним кодексом України, умисно, без поважних причин, ухилився від сплати штрафу на користь держави, документ про сплату штрафу до Південного РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області не пред`явив .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеженя волі строком на 1 рік.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2022 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., вказані покарання виконувати самостійно.

Обгрунтовуючи вимоги про скасування вироку, прокурор вказує, що суд, незважаючи на те, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення з 26.09.2022 по 23.01.2023, тобто у період відбуття покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2022, яким його засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу, який на цей час не сплачений, в порушення вимог ст. 71, 72 КК України, не призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків та помилково зазначив про самостійне виконання попереднього вироку, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та є підставою для скасування вироку з ухваленням нового.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність просила вирок суду скасувати в частині призначення пркарання та ухвалити новий.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми, як уже було зазначено, є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень ст. ст. 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Вказане узгоджується з правовою позицією Веховного Суду, викладеною у постанові від 17 серпня 2021 року (провадження № 51-2582км21)

Так, з матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., який на цей час є несплаченим.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, яке він вчинив в період з 26.09.2022 по 23.01.2033, тобто у період відбуття основного покарання за попереднім вироком.

Водночас, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, помилково визначив самостійне виконання покарання у виді штрафу, призначеного ОСОБА_7 вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2022 та, в порушення приписів ч. 1 ст. 71 КК України, не призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого помилково не призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, із застосуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку в цій частині.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 389 КК України, при цьому вважає необґрунтованим рішення суду в частині визначення обвинуваченому остаточного покарання.

За цих обставин, колегія суддів вважає за необхідне, із застосуванням положень ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., які у відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України, слід виконувати самостійно.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2022 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., які виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4