Єдиний унікальний номер 722/952/23
Номер провадження 1-в/722/62/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника виправної колонії: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

та його захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівки Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2023 року до Сокирянського районного суду чернівецької області звернувся адвокат ОСОБА_6 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 .

Подане клопотання захисник мотивував тим, що засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання, порушень режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, турбувався про власний стан здоров`я. До представників адміністрації відносився ввічливо, законні вимоги виконував. В середовищі ув`язнених конфліктних ситуацій не створював. На заходи профілактичного характеру реагував позитивно. До майна установи і предметів, якими користувався, відносився охайно. За характером спокійний, врівноважений. Дотримувався правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до оточуючих.

Просив звернути увагу суду на наявність встановленої судом першої інстанції обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин які обтяжують покарання та не перебування його на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Засуджений на даний час перебуває у шлюбі, має сім`ю, двох неповнолітніх дітей 2011 та 2014 років народження та після звільнення має намір проживати разом з сім`єю, працювати та виховувати дітей.

В судовому засіданні захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що з матеріалів особової справи засудженого чітко прослідковується позитивна динаміка зміни поведінки ОСОБА_5 в кращу сторону, адже порушень режиму утримання він не допускає, має рівні відносини з іншими засудженими та адміністрацією установи. Вказані в характеристиках засудженого відомості щодо намагання ОСОБА_5 здійснити втечу з установи відбування покарання чи спричинення тілесних ушкоджень персоналу установи не відповідають дійсності, адже нічим не підтверджені. Під час відбування ОСОБА_5 покарання в Торецький ВК до нього відносилися упередженого, з огляду на резонансність його кримінального провадження та його особистість, натомість під час відбування покарання в СВК будь-яких нарікань на засудженого немає.

Окрім цього захисник стверджував, що засуджений ОСОБА_5 за станом свого здоров`я не може працювати, проте виконує роботи з благоустрою установи, які є обов`язковими. Натомість адміністрації установ, як Торецької ВК так і СВК не забезпечили ОСОБА_5 , як і інших засуджених, належними умовами праці, із врахуванням його освіти та спеціальності. В матеріалах особової справи засудженого відсутні будь-які відомості щодо відмови ОСОБА_5 працювати. Разом з цим, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 зможе працювати та сплачувати податки чим, в свою чергу, допомагатиме ЗСУ. Звільнення засудженого з місця позбавлення волі зніме з держави тягар його утримання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні подане його адвокатом клопотання підтримав в повному обсязі та зазначив, що протягом строку відбування покарання режиму утримання не порушував, переніс дві операції, останню під час відбування покарання в СВК в липні 2022 року. За станом здоров`я він не може працювати, а адміністрація установи не може його забезпечити роботою. До адміністрації установи із заявою про працевлаштування він не звертався, адже знає що роботи нема. Роботи з благоустрою установи виконання покарань він виконує, приймав участь в ремонті приміщення, де безпосередньо утримується. Перебуваючи на волі він матиме реальну можливість допомагати ЗСУ.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, з огляду на те, що ОСОБА_5 протягом всього строку відбування покарання характеризується негативно, не працює, участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає, до робіт з благоустрою установи відноситься не сумлінно.

Представник СВК ОСОБА_4 в судовому зсіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечував, охарактеризував останнього посередньо. Зазначив, що на даний час в установі є багато вакантних місць для працевлаштування, не пов`язаних з важкою фізичною працею: днювальний відділення, в їдальні установи, тощо. Проте, засуджений ОСОБА_5 до адміністрації установи з приводу працевлаштування не звертався, бажання працювати взагалі не виявив.

Заступник голови спостережної комісії Дністровської РДА ОСОБА_7 в судове засідання також не з`явився, просив розглянути справу без його участі, вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Дослідивши письмові документи, додані до клопотання, матеріали особової справи засудженого та заслухавши думку учасників процесу суд вважає, що подане адвокатом ОСОБА_6 клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є виключною дискрецією суду.

Пунктом 2 частини 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.09.2021 року за ч.ч.4, 5 ст.27, ч.2 ст.127, ч.4 ст.70 КК України до восьми років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відраховано з 29.03.2018 року.

Зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 28.03.2014 року по 26.05.2014 року та з 29.03.2018 року по 13.09.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 , із врахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення, відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 23.03.2018 року. З 30.03.2018 року утримувався в ДУ «Київська установа виконання покарань». Характеризувався негативно.

З 19.10.2018 року відбував покарання в ДУ «Торецька ВК №2». Характеризувався посередньо. Режим відбування покарання та розклад дня не порушував. Заохочень та стягнень не мав.

З 12.09.2019 року переведений до відділу забезпечення досудового слідства СБ України м. Київ.

З 09.10.2019 року відбував покарання в ДУ «Торецька ВК №2». Характеризувався посередньо. Режим відбування та розклад дня не порушував. Заохочень та стягнень не мав.

Підтримував рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагував на критику. Дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагався утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди мав охайний зовнішній вигляд.

Не приділяв уваги та необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставився не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість.

Намагався самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для цього не мав.

Залучався до виконання робіт з благоустрою відділення та прилеглої території. До виконання робіт ставився безвідповідально, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні.

Участі в організації виховних заходів не брав. Участі в програмах диференційованого виховного впливу, загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні не приймав.

Соціально-корисні зв`язки на волі підтримував шляхом побачень, листувань, телефонних розмов (характеристика від 21.10.2019 року Т.ІІ а.о.с15).

Згідно характеристик від 25.09.2020 року та від 22.06.2021 року, затверджених начальником ДУ «Торецька ВК№2» ОСОБА_5 зарекомендував себе негативно. Допустив 1 грубе порушення режиму утримання (вилучення забороненого предмету - телефон), за що мав одне стягнення. На виробництві установи не працював. У взаємовідносинах з іншими засудженими був конфліктним, на критику реагував агресивно.

Залучався до робіт з благоустрою установи, проте свідомо уникав їх виконання або перекладав їх виконання на інших засуджених.

Участі в організації виховних заходів не брав. Участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймав (Т.ІІ а.о.с. 244, Т.ІІІ а.о.с.84 ).

Згідно характеристики від 01.04.2022 року, затвердженої начальником Торецької ВК №2 ОСОБА_5 на виробництві установи взагалі не працював. Станом на квітень 2022 року у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримував рівні відносини з ними. Дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставився в більшій мірі сумлінно. Залучався до робіт з благоустрою відділення та прилеглої території. Не допускав вимог пожежної безпеки та безпеки праці (Т.ІІІ а.о.с. 183).

10.04.2022 року засуджений ОСОБА_5 переведений до ДУ «СВК №67».

По прибуттю до установи та по даний час ОСОБА_5 до оплачуваної суспільно-корисної праці не залучається. З приводу працевлаштування до персоналу колонії не звертався. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався.

По відношенню до персоналу установи напоказ тактовний. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості.

Намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку. Має переважно охайний зовнішній вигляд.

Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні, відвідує під контролем і лише в якості спостерігача, реагує на них слабо.

Не має бажання приймати участі в програмах диференційованого виховного впливу (Т.ІV а.о.с.25).

21.10.2019 року одноголосним рішенням засідання адміністративної комісії Торецької ВК ОСОБА_5 відмовлено в переведенні до ДСР як особі, яка не довела, що стає на шлях виправлення (Т.ІІ а.о.с.159).

25.08.2020 року одноголосним рішенням засідання адміністративної комісії Торецької ВК ОСОБА_5 відмовлено в клопотанні перед судом про застосування ст.82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення та характеризується негативно (Т.ІІ а.о.с.243).

22.06.2021 року одноголосним рішенням засідання адміністративної комісії Торецької ВК ОСОБА_5 відмовлено в клопотанні перед судом про застосування ст.81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення та характеризується негативно (Т.ІІІ а.о.с.82).

Суд погоджується з такими висновками комісії та ступенем виправлення засудженого ОСОБА_5 з огляду на таке.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року (далі Постанова №2), умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Тобто, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому, основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого, шляхом сумлінної поведінки та сумлінним відношення до праці.

Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінний це той, який чесно, старанно, ретельно виконує свої обов`язки; добросовісний.

Відповідно до Постанови № 2, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до п.17 Постанови №2 під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 після прибуття до установ виконання покарань, як до Торецької ВК так і до СВК №67, був ознайомлений адміністрацією установи з порядком та умовами реалізації свого права на працю, проте бажання працювати взагалі не виявив.

Статтею 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства і джерелом права встановлено, що жодна людина не може бути приневолена до примусової чи обов`язкової праці крім будь-якої роботи, виконання якої зазвичай вимагається під час ув`язнення.

Разом з тим, праця засудженого під час відбування покарання, є одним з ключових елементів, які у своїй сукупності вказують на перевиховання засудженого та становлення його на шлях виправлення.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами адвоката ОСОБА_6 про те, що праця є правом, а не обов`язком засудженого, однак саме сумлінне відношення до праці, що має проявлятися у виконанні норм виробітку, додержання правил трудової дисципліни, бережному ставленні до майна установи, свідчить про дійсне виправлення засудженого та є однією з необхідних умов, вказаних в ст.81 КК України.

При цьому, доводи засудженого та його захисника щодо відсутності реальної роботи в установі відбування покарання та незабезпечення адміністрацією засудженого ОСОБА_5 роботою, із врахуванням його особи, не відповідають дійсності, адже спростовуються матеріалами особової справи та поясненнями представника СВК №67 ОСОБА_4 , згідно яких ОСОБА_5 жодного разу не звертався до персоналу установи з приводу працевлаштування, хоча є достатньо вільних робочих місць, на кшталт днювального відділення чи працівника їдальні.

Доводи захисника щодо відсутності в матеріалах особової справи будь-яких відомостей щодо відмови ОСОБА_5 працювати не можуть свідчити про незабезпечення його роботою, адже право на працю засуджених реалізується виключно за їх бажанням, шляхом особистого звернення засудженого із відповідною письмовою заявою на ім`я начальника установи.

Окрім цього, доводи засудженого ОСОБА_5 щодо неможливості ним працювати за станом здоров`я у зв`язку з перенесенням двох хірургічних операцій спростовуються довідкою начальника медичної частини СВК №67 ОСОБА_8 від 23.05.2023 року №194 згідно якої стан здоров`я засудженого на даний час задовільний. При цьому, як зазначив представник СВК №67 в установі є вакантні робочі місця, взагалі не пов`язані з важкою фізичною працею.

Згідно ч.5 ст.118 КВК України засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 до будь-яких робіт з благоустрою установи не бажає залучатись. Доручену йому роботу перекладає на інших засуджених.

При цьому, доводи засудженого ОСОБА_5 щодо виконання ним ремонтних робіт в дільниці не беруться судом до уваги, адже нічим не підтверджуються, натомість спростовуються поясненнями представника СВК №67 ОСОБА_4 .

Із змісту ст.81 КК України вбачається, що одним з елементів, необхідних для застосування до засудженого даної пільги є сумлінна поведінка.

Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Як вбачається з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 в період перебування в Торецькій ВК двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за вилучення забороненого предмета, що згідно ст.133 КВК України є злісним порушенням встановленого порядку відбування покарання. Стягнення станом на час розгляду судом клопотання, погашені.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.

Згідно розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить вивчення особистості засуджених, аналізування стану виконання індивідуальних програм роботи із засудженими та періодичне здійснювання оцінки ступеня виправлення засуджених.

Соціально-виховна та психологічна робота із засудженими здійснюється відповідно до індивідуальних програм, які складаються за результатами медичного обстеження, психодіагностики і психолого-педагогічного вивчення, кримінологічної, кримінально-правової характеристики, оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та реалізуються, в тому числі за допомогою програм диференційованого виховного впливу.

Ступінь виправлення засуджених визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Корисна ініціатива засуджених реалізується шляхом їх участі у програмах диференційованого виховного впливу, роботі гуртків за інтересами (прикладної творчості, художньої самодіяльності тощо) та у спортивних секціях, порядок роботи яких затверджується наказом начальника установи.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 протягом всього строку відбування покарання взагалі не виявляв будь-якого бажання реалізовувати програми диференційованого виховного впливу. Виховні заходи, які проводилися в установах відбування покарань він або взагалі не відвідував, або відвідує під контролем і лише в якості спостерігача. Реагує на них слабо.

Враховуючи все вищенаведене суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 протягом всього відбутого строку покарання не була сумлінною, він не був взірцем для інших засуджених, не прагнув досягнути скорішого виправлення, шляхом реалізації програм виховного впливу чи сумлінного відношення до праці.

На думку суду, на даний час, ОСОБА_5 лише стає на шлях виправлення, а такий ступінь оцінки не дає йому можливості бути звільненим умовно-достроково від подальшого відбування покарання, у відповідності до ст.81 КК України.

Суд вважає, що лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_5 може зазнати позитивних змін, що відповідатиме меті призначеного покарання.

Доводи адвоката ОСОБА_6 , вказані ним в клопотанні, а саме активне сприяння ОСОБА_5 розкриттю злочину, відсутність обставин які обтяжують його покарання, не перебування його на обліках у лікарів нарколога та психіатра, перебування у шлюбі та наявність двох неповнолітніх дітей не є тими обставинами, які можуть свідчити про ступінь виправлення засудженого та можуть бути враховані при можливості застосування до засудженого ст.81 КК України.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: