ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 192/2939/16-к (пр. № 1-кп/201/348/2023), відомості про яке 10 липня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Солонянська виправна колонія № 21», раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2016 року приблизно о 00.00 годин ОСОБА_6 , перебуваючи в районі паркувального майданчику біля кафе «Ковчег», за адресою: вул. Шевченка, 6 у смт. Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, під час конфлікту з ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, лівою рукою наніс ОСОБА_4 не менше одного удару в праву скроневу область голови. Від отриманого удару ОСОБА_4 впав та при падінні вдарився об асфальтоване покриття підлоги лівою тім?яно-скроневою областю голови.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми (з порушенням свідомості кома-1, порушенням зовнішнього дихання трахеостома), забою головного мозку 3 ступеню, епідуральної гематоми у правій скроневій долі, геморагічного вогнища забиття речовини головного мозку у правій скроневій частці, гострої епідуральної гематоми у лівій лобно-скронево-тім`яній області, зміщення речовини головного мозку праворуч, перелому лівої скроневої кістки з переходом на пірамідку та основу черепа, масивного забою м`яких тканин в тім`яній області ліворуч.

Відповідно до висновку експерта № 3665е від 26.09.2016 року виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді тяжкої закритої черепно-мозкової травми відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження спричинені від двох механічних дій, тобто: від механічної дії тупого твердого предмету в скроневу область голови праворуч, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями та від механічної дії тупого твердого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею в ліву тім?яно-скроневу область голови, при ударі об асфальтне покриття або інше покриття з аналогічними властивостями.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 виразились у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив суду, що 09 липня 2016 року разом зі своєю дружиною та друзями приблизно о 23.00 годині приїхали в кафе «Ковчег», за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, смт. Солоне, вул. Шевченка, 6. Враховуючи, що всередині закладу вільних місць не було, вони сіли за стіл на вулиці. Через деякий час, вони вирішили зайти в середину закладу, щоб потанцювати, де він побачив його знайомих й вирішив підійти до них. Підійшовши до людей він зрозумів, що обізнався й пішов далі танцювати. Приблизно через 10 хвилин до нього підійшов потерпілий ОСОБА_4 й почав його штовхати та щось кричати, у результаті чого ОСОБА_4 вивела охорона закладу. Через 10 хвилин до нього підійшов охоронець та повідомив, що ОСОБА_4 на вулиці не може заспокоїтись та хоче з ним поговорити. Після чого він разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 вийшли на вулицю, де перебував потерпілий ОСОБА_4 , який почав махати руками в його бік та висловлюватись нецензурною лайкою. У свою чергу він схопив потерпілого ОСОБА_4 та повалив його на підлогу. Знаходячись зверху потерпілого він намагався його заспокоїти, проте останній не заспокоювався, оскільки був у алкогольному сп`янінні. При цьому він стверджував, що не бив потерпілого ОСОБА_4 . Далі їх розняв ОСОБА_8 . Через деякий час ОСОБА_4 заспокоївся й вони відійшли поговорити, де ОСОБА_4 сказав, що він непристойно танцював. Далі вони поговорили та потиснули руку один одному. Після чого він почав уходити зробивши 3-4 кроки від потерпілого, як раптом ОСОБА_4 наніс 3-4 удари йому в спину. Далі він відштовхнув ОСОБА_4 від себе, в результаті чого останній зробив декілька кроків та впав на землю й після падіння вже не підіймався. До нього всі підбігли та намагались привести його у свідомість. При цьому потерпілий декілька разів приходив до тями. Він одразу сказав дружині викликати швидку допомогу. Далі потерпілого забрала швидка допомога й вони разом з нею поїхали до лікарні. При цьому він зазначив, що в той день спиртних напоїв не вживав та був у тверезому стані. Він намагався надати допомогу родині потерпілого, проте вони відмовлялись, попри це він майже кожен день відвідував лікарню й цікавився станом потерпілого. Також обвинувачений зазначив, що не вважає себе винуватим й цивільний позов не визнає, проте зазначив, що готовий частково відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому.

Незважаючи на викладенні обвинуваченим ОСОБА_6 показання, його винуватість повністю підтверджується показаннями потерпілого та свідків, безпосередньо допитаних в суді, а також дослідженими письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який суду повідомив, що обвинуваченого ОСОБА_6 до вказаних подій не знав, 09 липня 2016 року після роботи приїхав до батьків колишньої дружини де разом зі своєю родиною випивав пиво та готував м`ясо. Під час відпочинку його колишній дружині захотілось поїхати на дискотеку, у зв`язку з чим, вони поїхали на дискотеку. Прибувши до закладу відпочинку він, його колишня дружина та її подруга, сіли за столик. Далі його колишня дружина танцювала, а він разом з її подругою залишився сидіти за столиком. У цей час він відчув, що за його спиною щось відбувається, повернувшись він побачив обвинуваченого ОСОБА_6 , який танцював біля нього роблячи непристойні жести в його бік. Через певний час він вирішив підійти до обвинуваченого, щоб з`ясувати причини такої поведінки з його боку, на що ОСОБА_6 агресивно відреагував та відштовхнув його. Він в сою чергу також штовхнув обвинуваченого. Далі підійшов охоронець, який зупинив конфлікт. Після чого підійшла його колишня дружина з їх знайомою та запропонували покинути заклад. Вийшовши на вулицю вони намагались викликати автомобіль, щоб поїхати додому. Приблизно через 10 хвилин із закладу вийшов обвинувачений ОСОБА_6 та почав агресивно до нього звертатись. У результаті дій обвинуваченого між ними відбулась сутичка, вони впали на підлогу та ОСОБА_6 опинився зверху на ньому, проте останнього відтягнули люди які були поруч. Приблизно через 10 хвилин до нього знову підійшов ОСОБА_6 та запропонував поговорити наодинці, на що він погодився. Відійшовши на 15-20 метрів від натовпу вони спокійно розмовляли, далі обвинувачений протягнув йому руку, а він протягнув йому руку у відповідь, при цьому у цей момент він повернув голову, щоб подивитись назад й відчув удар у праву частину голови й втратив свідомість. Прийшов у свідомість через два тижні у лікарні та надалі він проходив тривалу реабілітацію;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_4 є її колишнім чоловіком, обвинуваченого ОСОБА_6 до вказаних подій раніше особисто не знала. Влітку, точної дати не пам`ятає вона разом з ОСОБА_4 та її подругою приїхали в кафе «Ковчег». Під час відпочинку у вказаному закладі між її колишнім чоловіком ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 відбувся конфлікт, через те, що обвинувачений танцював біля ОСОБА_4 , при цьому робив непристойні рухи в його сторону. Початок конфлікту вона не бачила, так як танцювала. Далі вони вийшли на вулицю де між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбулась сутичка, яка була припинена. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відійшли поговорити та потиснули один одному руки, як в цей момент ОСОБА_6 наніс ОСОБА_4 удар, в результаті чого останній впав на асфальт та втратив свідомість;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_6 раніше знайомий, потерпілого до вказаних подій не знав. Декілька років тому, точної дати не пам`ятає у кафе «Ковчег», де він неофіційно працював охоронцем, відбувся конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 , в ході якого, ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою та чіплявся до обвинуваченого. У зв`язку з чим, йому прийшлось вивести потерпілого з закладу. Проте ОСОБА_4 не заспокоївся та вимагав, щоб ОСОБА_6 вийшов до нього. Далі він покликав ОСОБА_6 на вулицю, щоб той поговорив з потерпілим. Вони почали розмовляти й ОСОБА_4 накинувся на ОСОБА_6 , а той в свою чергу його повалив на підлогу. Після чого їх розняли. Далі що відбувалось він не бачив, оскільки повернувся до закладу. При цьому зазначив, що ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп`яніння;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , яка суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 є її чоловіком, потерпілого ОСОБА_4 до вказаних подій не знала. 09 липня 2016 року вона зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та знайомими поїхала в кафе «Ковчег» відпочити. В самому закладі вільних місць не було, у зв`язку з чим, вони сиділи на вулиці. Далі вони пішли в середину танцювати. Через деякий час помітила, що ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_6 , через що ОСОБА_4 вивів на вулицю охоронець закладу. Через деякий час до ОСОБА_6 підійшов охоронець та попросив вийти його на вулицю, тому що ОСОБА_4 не заспокоювався. Далі вона з чоловіком вийшла на вулицю. В цей час ОСОБА_4 був на вулиці та гучно себе поводив, кричав, не заспокоювався, йому не сподобалось як ОСОБА_6 танцював біля їх столу. Далі ОСОБА_4 намагався вдарити ОСОБА_6 , проте той ухилився та схопив потерпілого й разом з ним впав на підлогу. Далі їх розняли присутні люди. Через деякий час до ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_4 та запропонував спокійно поговорити. Вони відійшли приблизно на 30 метрів від закладу, розмовляли, потиснули один одному руки й ОСОБА_6 почав уходити, коли в цей час ОСОБА_4 ударив його в спину, в сою чергу ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_4 й той впав на асфальт. У результаті чого вдарився та втратив свідомість. Надалі його намагались привести до тями. Вона викликала швидку допомогу. Приїхала швидка допомога та забрала ОСОБА_4 . При цьому зазначила, що у вказаний день ОСОБА_6 не вживав спиртних напоїв, а ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп`яніння. Також повідомила, що вони пропонували допомогу родині потерпілого, проте останні відмовлялись;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який суду повідомив, що обвинувачений ОСОБА_6 є його знайомим, потерпілого ОСОБА_4 до вказаних подій не знав. Улітку 2016 року, точного часу не пам`ятає, разом з компанією знайомих, серед яких був ОСОБА_6 , поїхали у кафе «Ковчег». ОСОБА_6 з дівчинами пішов танцювати, а він залишився за столиком. Через деякий час він побачив як потерпілого ОСОБА_4 із закладу вивела охорона. При цьому звернув увагу, що останній гучно нецензурно висловлювався й був у стані алкогольного сп`яніння. На вулиці між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відбулась сутичка й вони розняли останніх. Через деякий час ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та запропонував спокійно поговорити. Вони відійшли, розмовляли, потиснули один одному руки. ОСОБА_6 почав уходити, як в цей час ОСОБА_4 напав зі спини на обвинуваченого та завдав йому декілька ударів. ОСОБА_6 розвернувся та відштовхнув ОСОБА_4 , той в свою чергу впав та втратив свідомість. Далі дружина ОСОБА_6 викликала швидку допомогу. При цьому зазначив, що ОСОБА_6 у цей день не вживав спиртних напоїв;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду повідомила, що ОСОБА_6 є її знайомим, потерпілого ОСОБА_4 до вказаних подій не знала. У липні, точної дати не пам`ятає зі своїм чоловіком, та компанією знайомих, серед яких був ОСОБА_6 , приїхали у кафе «Ковчег». Пішли танцювати, як в цей момент ОСОБА_6 почав штовхати потерпілий ОСОБА_4 , якого вивела охорона закладу на вулицю. Далі ОСОБА_4 попросив вийти ОСОБА_6 на вулицю, у зв`язку з чим, ОСОБА_6 та його дружина вийшли на вулицю, а вона пішла до свого чоловіка. Коли вона вийшла на вулицю побачила, як ОСОБА_6 тримає ОСОБА_4 на підлозі. Далі їх розняли, при цьому ОСОБА_4 кричав та висловлювався нецензурною лайкою. Через деякий час до ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_4 та запропонував відійти поговорити. Вони відійшли, розмовляли, потиснули один одному руку. В той час як ОСОБА_6 почав відходити ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 у спину, останній в сою чергу відштовхнув ОСОБА_4 й той впав та втратив свідомість. Після чого всі намагались привести ОСОБА_4 до тями. Потім приїхала швидка допомога та забрала потерпілого. При цьому зазначила, що ОСОБА_6 у цей день не вживав спиртних напоїв;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення або таке, що готується від 10 липня 2016 року (т. 2 а.с. 100), відповідно до якого, від ОСОБА_9 надійшло повідомлення, що 10 липня 2016 громадянин ОСОБА_6 спричинив її чоловіку ОСОБА_4 тілесні ушкодження;

- протоколом огляду предмета від 10 липня 2016 року (т. 1 а.с. 102-103), згідно з яким, слідчим в присутності понятих, в приміщенні Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за адесрою: Дніпропетровська область, смт. Солоне вул. Строменко, 1, було оглянуто чоловічу футболку темно-синього кольору та чоловічі шорти темно-синього кольору, що належать її чоловіку ОСОБА_4 , які були надані ОСОБА_9 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02 вересня 2016 року (т. 2 а.с. 126-129), відповідно до якого, слідчому в приміщенні КЗ «ДОКЛ ім. І.І. Мечникова», було надано доступ до медичної картки № 4806 стаціонарного хворого ОСОБА_4 на 83 арк., яка була оглянута та вилучена;

- висновком експерта № 3665е від 26 вересня 2016 року, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (т. 2 а.с.134-138), згідно з яким, за даними медичної документації та при огляді у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми (з порушенням свідомості - кома - 1, порушенням зовнішнього дихання - трахеостома), забію головного мозку 3-го ступеню, епідуральної гематоми у правій скроневій долі, геморагічного вогнища забиття речовини головного мозку у правій скроневій частці, гострої епідуральної гематоми у лівій лобно-скронево-тім`яній області, зміщення речовини головного мозку праворуч, перелому лівої скроневої кістки з переходом на піраміду та основу черепа, масивного забію м?яких тканин в тім`яний області ліворуч.

Виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені від двох механічних дій, тобто: від механічної дії тупого твердого предмету в скроневу область голови праворуч, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями та від механічної дії тупого твердого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею в ліву тім`яно-скроневу область голови, при ударі об асфальтне покриття або інше покриття з аналогічними властивостями.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3 «б,в,о» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації та стан на момент госпіталізації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надання медичної допомоги в Солонянській ЦРЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові;

Також у судовому засіданні було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_12 , яка пояснила, що тілесні ушкодження потерплому ОСОБА_4 було спричинено від двох механічних дій, а саме перша від тупого предмету в праву частину голови, таким предметом могла бути рука чи аналогічний предмет, друга в ліву частину голови від удару об необмежену контактуючу поверхню, а саме об асфальтне покриття або інше покриття з аналогічними властивостями. При цьому зазначила, що розмежуванню вказані ушкодження не підлягають, обидва ушкодження у сукупності утворюють тяжкі тілесні ушкодження;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року з DVD-R диском до нього (т. 2 а.с. 138-142), згідно з яким, потерпілий ОСОБА_4 у присутності захисника, а також за участі спеціаліста та статиста, добровільно і впевнено повідомив про конкретні обставини нанесення йому ОСОБА_6 тілесного ушкодження, вказавши та відтворивши на статисті його локалізацію і механізм утворення, що не суперечить його показанням наданими у судовому засіданні, а отже, суд вважає за можливе прийняти до уваги слідчий експеримент, як доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року з DVD-R диском до нього (т. 2 а.с. 143-147), відповідно до якого, свідок ОСОБА_9 у присутності захисника, а також за участі спеціаліста та статиста, добровільно і впевнено відтворила обставини і обстановку, за яких були спричинені тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_4 обвинуваченим ОСОБА_6 , вказавши механізм дій обвинуваченого, що не суперечить її показанням наданими у судовому засіданні, а отже, суд вважає за можливе прийняти до уваги слідчий експеримент, як доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року з DVD-R диском до нього (т. 2 а.с. 150-154), відповідно до якого, свідок ОСОБА_13 у присутності захисника, а також за участі спеціаліста та статиста, добровільно і впевнено відтворила обставини і обстановку, за яких були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_4 обвинуваченим ОСОБА_6 , вказавши механізм дій обвинуваченого.

При цьому не зважаючи на те, що вказаний свідок хоча й не була безпосередньо допитана у судовому засіданні, суд бере до уваги правову позицію наведену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 року (справа №740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), згідно якої приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншими самостійними процесуальними джерелами доказів протоколом слідчого експерименту.

Отже, суд вважає за можливе прийняти до уваги слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_13 , як доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- висновком експерта № 3666е від 26 вересня 2016 року, складений за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 160-161), згідно з яким, за даними медичної документації та при огляді у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми (з порушенням свідомості - кома - 1, порушенням зовнішнього дихання - трахеостома), забію головного мозку 3-го ступеню, епідуральної гематоми у правій скроневій долі, геморагічного вогнища забиття речовини головного мозку у правій скроневій частці, гострої епідуральної гематоми у лівій лобно-скронево-тім`яній області, зміщення речовини головного мозку праворуч, перелому лівої скроневої кістки з переходом на піраміду та основу черепа, масивного забію м`яких тканин в тім`яний області ліворуч.

Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень частково не суперечить механізму їх спричинення на який вказує ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту, тобто при ударі рукою в область голови праворуч, щодо тілесних ушкоджень виявлених у нього на голові ліворуч, ОСОБА_4 механізм спричинення їх в ході проведення слідчого експерименту не вказує.

Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення на які вказують свідок ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , тобто при ударі рукою в область голови праворуч, падіння та удар лівою частиною голови об асфальтне покриття.

Крім того, під час попереднього судового розгляду, ухвалою судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року ОСОБА_15 , було призначено комісійну судово-медичну експертизу.

Так, на виконання ухвали суду було надано висновок № 126 від 30 липня 2018 року, складений за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (т. 6 а.с. 25-45)відповідно до якого, згідно даних медичної, а також первинної судово-медично документації, у потерпілого ОСОБА_4 мала місце закрита черепно-мозкова травми: забій м?яких тканин голови, параоротальні гематоми праворуч та ліворуч, втиснутий перелом луски скроневої кістки ліворуч з розповсюдженням на тім?яну кістку та основу черепу, епудуральна гематома (скупчення крові над твердою мозковою оболонкою) в лівій лобно-скронево-тім?яній областях та на базальній поверхні правої скроневої та лобної часток головного мозку, забій речовини головного мозку третього ступеню в області полюсів право скроневої та лобної часток. Будь-яких інших тілесних ушкоджень не визначено.

Характер тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), діючих в область голови потерпілого, якими могла бути рука, а також інший тупий твердий предмет, який мав аналогічні властивості. Форма та розміри контактуючої поверхні травмуючого предмету встановлюється по формі, розмірам ран, саден, синців, втиснутих та дірчастих переломів кісток черепу, тощо.

Будь яких об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволили судово-медичній експертній комісії визначити конкретні характерологічні ознаки контактуючої поверхні травмуючого предмету не встановлено, так як, вона (травмуючи поверхня) не відобразилась на шкіряних покровах голови потерпілого в ділянках контакту предмету.

Враховуючи характер тілесних ушкоджень, данні медичної документації та матеріали кримінального провадження вважаємо, що вони отримані в термін, незадовго до надання первинно медичної допомоги в Солонянській центральній районній лікарні, відповідають терміну вказаному в ухвалі суду, матеріалах кримінального провадження та самим потерплим.

Згідно п. 2.1.3. «б», «в», «о» Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, виявлені у потерпілого пошкодження у вигляді черепно-мозкової травми з забоєм м`яких тканин голови, переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами та твердою мозковою оболонкою, забоєм речовини головного мозку, відносяться до тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння.

Черепно-мозкова травма представляє собою єдине ушкодження, яке включає пошкодження головного мозку, переломи черепу та ушкодження м`яких тканин.

При виникненні черепно-мозкової травми після декількох ударів по голові доцільно говорити про вплив на формування кінцевого об`єму ушкодження сукупності ударів. Кожний послідуючий удар сприяє продовженню, посиленню, відновленню внутрішньо-черепної кровотечі, тощо.

Оцінці ступню тяжкості в подібних ситуаціях, що мало місце у даному випадку, підлягає черепно-мозкова травма в цілому, враховуючи внутрішньо-черепні ушкодження, переломи черепу та всі зовнішні ушкодження. Тому розмежуванню по ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених в області голови потерпілого не підлягають, а оцінюються в сукупності.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15 вересня 2016 року з потерплим ОСОБА_4 , нападаючий спричинив тілесне ушкодження при ударі рукою в область голови тільки праворуч, механізм же спричинення тілесних ушкоджень, виявлених в області голови ліворуч в ході проведення слідчого експерименту він не вказує.

На підставі вище викладеного, враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень виявлених в області голови праворуч, не суперечить механізму спричинення даних тілесних ушкоджень, визначеному судово-медичною експертною комісією, тобто при ударі рукою в вищезазначену поверхню голови.

Враховуючи данні проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_13 від 20 вересня 2016 року, механізм спричинення тілесних ушкоджень, вказаний вищезазначеними свідками, а саме - удар рукою в область голови праворуч з подальшим падінням та ударом лівою частиною голови об асфальтне покриття, не суперечить механізму, розкритому судово-медичною експертною комісією.

Локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, дозволяє судово-медичній експертній комісії визначити наступний послідовний механізм спричинення тілесних ушкоджень: удар тупим твердим предметом, яким могла бути рука, в праву половину голови потерпілого, в результаті чого виникли ушкодження у вигляди забою м`яких тканин в тім`яній області, епідуральної гематоми в ділянці скроневої частки головного мозку; в подальшому, в результаті приданого тілу прискорення (удар в праву половину голови), мало місце падіння потерплого з подальшим ударом лівою половиною голови о тупий твердий предмет, яким могло бути тверде покриття ґрунту, в результаті чого виникли ушкодження у вигляді забою м`яких тканин, переломів кісток склепіння та основи черепу, епідуральної гематоми в області лобно-скронево-тім`яній часток головного мозку, забою речовини головного мозку в ділянках проти ударів на полюсах правої скроневої та лобної часток головного мозку;

- висновком спеціаліста № 95 від 11 липня 2016 року, складеним за результатами проведення судово-медичного дослідження (обстеження), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (т. 10 а.с. 126-127), відповідно до якого, у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та садин на тулубі, а також набряків волосистої частини голови, які виникли від дії тупих твердих предметів, або при ударі об такі можливо в термін та при обставинах на які вказує ОСОБА_6 , тобто 10.07.2016 року. ???

Виявлені ушкодження за своїм характером відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, як такі, що при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминущі наслідки, на підставі: п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МО3 України від 17.01.1995 р., № 6.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що всі докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

При цьому суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , оскільки свідок ОСОБА_7 є дружиною обвинуваченого, а свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 друзями обвинуваченого ОСОБА_6 , а отже перебувають в дружніх і близьких відносинах з останнім та є зацікавленими особами у вирішенні даного кримінального провадження. Також, вказані показання даних свідків спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, протоколами проведення слідчих експериментів від 20 вересня 2016 року за участі потерпілого ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 , кожного окремо, а також висновками експертів № 3665е від 26 вересня 2016 року, № 3666е від 26 вересня 2016 року, № 126 від 30 липня 2018 року.

Всі інші зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду дійти однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження.

При цьому позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні заперечував факт нанесення удару потерпілому ОСОБА_17 та наполягав на тому, що він лише відштовхнув від себе потерпілого, суд не може прийняти до уваги як достовірну, а відносить вказані показання обвинуваченого до способу його захисту в рамках наданих йому кримінальним процесуальним законом прав, спрямованого на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, враховуючи, що дане твердження сторони захисту спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_9 , а також висновками експертів № 3665е від 26 вересня 2016 року, № 3666е від 26 вересня 2016 року, № 126 від 30 липня 2018 року, відповідно до яких виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження спричинені від двох механічних дій, тобто: від механічної дії тупого твердого предмету в скроневу область голови праворуч, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями та від механічної дії тупого твердого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею в ліву тім?яно-скроневу область голови, при ударі об асфальтне покриття або інше покриття з аналогічними властивостями. При цьому, як було встановлено висновками експертів, розмежуванню вказані ушкодження не підлягають, обидва ушкодження у сукупності утворюють тяжкі тілесні ушкодження.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що матеріали кримінального провадження зібрані неуповноваженою на те особою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так захисником було зазначено, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє доручення керівника органу досудового розслідування прокуратури Дніпропетровської області про здійснення досудового розслідування саме слідчим прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_18 або постанови про призначення слідчого ОСОБА_18 здійснювати досудове розслідування вказаного кримінального провадження, у зв`язку з чим, усі докази зібрані під час досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження повинні бути визнані недопустимими. Проте вказані доводи сторони захисту не були підтверджені в ході судового розгляду, враховуючи, що прокурором було надано належним чином завірену копію доручення про проведення досудового розслідування від 09 серпня 2016 року, відповідно до якого старшим слідчої групи по кримінальному провадженню № 0000510 призначено - ОСОБА_18 .

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 724/86/20 (провадження № 51-1353кмо21), рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Разом з тим відповідно до постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963кмо20), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

При цьому з положень п. 8 ч. 1 ст. 3 КПК України убачається, що керівник органу досудового розслідування - це, зокрема, начальник слідчого управління, відділу, який діє в межах своїх повноважень.

Згідно з п.п. 8, 17 ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу досудового розслідування і слідчий є самостійними суб`єктами, повноваження яких визначені в окремих статтях КПК України.

В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК України визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

При цьому, положення ст. 110 КПК України не містять імперативних приписів про те, що керівник органу досудового розслідування приймає своє рішення у формі постанови.

Таким чином убачається, що повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, у формі доручення не суперечить вимогам ст. 39 КПК України.

Аналогічний підхід висловив Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постановах від 02.06.2020 року (справа № 229/3178/15-к) та від 25.08.2021 року (справа № 663/267/19).

Що стосується доводів сторони захисту про сумнів у винесенні зазначеного доручення під час досудового розслідування, враховуючи, що суду було надано лише його копію, то суд не вбачає сумнівів у винесенні вищевказаного доручення саме 09 серпня 2016 року, оскільки дане доручення містить всі реквізити процесуального документу та завірене належним чином, а захисником не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Також посилання сторони захисту на допущену описку в постанові про визначення групи прокурорів від 09 серпня 2016 року (т. 2 а.с. 114), в частині зазначення номеру кримінального провадження, а саме № 0000510, замість правильного № 0000510, як на підставу того, що матеріали кримінального провадження були погоджені неуповноваженим прокурором, у зв`язку з чим, є недопустимими, а обвинувальний акт юридично нікчемним, не можуть свідчити про істотні порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також про те, що прокурор ОСОБА_3 є неуповноваженим прокурором у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги той факт, що вказану описку було виправлено постановою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_19 від 18 серпня 2017 року про виправлення описки (т. 4 а.с. 60).

Крім того, сторона захисту посилається на те, що постанова прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_20 від 27 липня 2016 року про визначення територіальної підслідності даного кримінального провадження за прокуратурою Дніпропетровської області була винесена з перевищенням наданих йому повноважень, у зв`язку з чим, слідчий ОСОБА_18 є неуповноваженою особою на здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, що зумовлює недопустимість всіх зібраних ним матеріалів даного кримінального провадження.

Проте суд не може погодитись з таким твердженням сторони захисту, враховуючи, що під час досудового розслідування було встановлено, що кримінальне правопорушення, стосовно особи щодо якої здійснювалось досудове розслідування, вчинене особою, яке не підслідне органу, що здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, постановою прокурора від 27 липня 2016 року було визначено підслідність проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке 10 липня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510, за слідчим управлінням прокуратури Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 9 ст. 216 КПК України (в редакції закону № 198-VIII від 12.02.2015 року), визначено, що якщо під час досудового розслідування буде встановлено інші злочини, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із злочинами, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих злочинів.

Враховуючи вищевикладене, прокурор Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_21 , при винесенні постанови від 27 липня 2016 року про визначення територіальної підслідності, діяв відповідно до закону та в межах наданих йому повноважень.

Таким чином всупереч посиланням сторони захисту фактичні дані встановлені судом отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом дослідження під час судового розгляду і згідно зі ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне, ставили під сумнів законність збирання (формування), процесуального закріплення доказів, об`єктивність їх оцінки судом в аспекті ст. 94 КПК України, не наведено.

З приводу правової кваліфікацій дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Одним із вирішальних чинників для розмежування діяння за ст. 121 КК України та ст. 128 КК України є суб`єктивна сторона складу злочину.

Так, суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження), характеризується умисною виною, напротивагу від суб`єктивної сторони складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України, (необережне тяжке тілесне ушкодження).

При вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України умисел може бути як прямим, так і не прямим. Винний у вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідальність за ст. 121 КК України настає і у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України може проявлятися у виді як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.

Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості має місце тоді, коли особа передбачала можливість настання зазначеної шкоди, але легковажно розраховувала на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, перешкодять настанню злочинного наслідку. Цей розрахунок об`єктивно виявляється легковажним.

Як вбачається з обставин справи, які судом вказані вище, суд приходить до висновку щодо відсутності конкретних обставин, які б могли на думку обвинуваченого ОСОБА_6 перешкодити настанню злочинного наслідку, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень, враховуючи, що обвинувачений чітко розумів, що він є значно фізично сильнішим за потерпілого, при цьому завдавав удар в життєво важливу частину тіла потерпілого голову.

Необережне тілесне ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості слід відмежовувати від випадків заподіяння його з непрямим умислом, коли особа передбачала можливість заподіяння шкоди здоров`ю іншій людині, не бажала, але свідомо припускала настання такої шкоди. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок особи на випадковість.

Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю.

Проте, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку умисел обвинуваченого ОСОБА_6 був прямо спрямований на спричинення будь-якого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_4 , проте фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз.

Також оцінюючи посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони, варто зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що кожен має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади для захисту.

Усталена позиція, узагальнена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 "Про судову практику у справах про необхідну оборону", полягає у тому, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Суд звертає увагу на те, що як було встановлено з обставин вчинення кримінального правопорушення, саме обвинувачений ОСОБА_6 наніс удар потерпілому ОСОБА_4 , тоді як в цей час будь-яка реальна чи потенційна загроза з боку останнього була відсутня, що підтверджено дослідженими під час судового розгляду матеріалами кримінального провадження, а також показами потерпілого та свідка, у зв`язку з чим, за таких обставин ОСОБА_6 не міг діяти у стані необхідної оборони.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. Обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак, не в максимальному його розмірі, оскільки таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, його конкретним обставинам і наслідкам, зокрема, отриманих потерпілим травм, в результаті яких останньому була встановлена 2 група інвалідності, способу його вчинення та спрямованості умислу обвинуваченого, поведінці останнього до і після його вчинення, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 і відсутністю таких, що його обтяжують, а отже сукупність всіх цих даних свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного з його реальним відбуванням або застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, в той же час, призначення саме такого покарання у виді позбавлення волі буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам справедливості, достатності і розумності.

Також, потерпілим ОСОБА_4 було подано цивільний позов, у якому останній просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 грошові кошти у загальній сумі 10 040 240,73 грн., які складаються з відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 000,00 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 40 240,73 грн., який обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні не визнав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості, та справедливості.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження повністю знайшло своє підтвердження завдання матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_4 на заявлену ним суму 40 240,73 грн., що підтверджується наданими останнім копіями чеків та рецептів, які відповідають лікарським призначенням, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне в цій частині задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди 40 240,73 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 000,00 грн., суд, враховуючи вимоги ст.ст. 23, 1177 ЦК України, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково. Судом встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_4 дійсно було завдано тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило йому моральні страждання, зазначена ситуація для нього була екстремальною та стресовою, яка внесла істотні зміни в його життя, призвело до неможливості задовольняти актуальні для нього потреби, був порушений його оптимальний, звичний стереотип життєдіяльності, знизилася якість життя і впевненість у своєму майбутньому, враховуючи тривале лікування, отримання 2 групи інвалідності, погіршення змісту і стану його соціального функціонування, негативних і незворотних змін в його житті, суд вважає, що 900 000,00 грн. моральної шкоди з урахуванням принципу справедливості і розумності, а також майнового стану відповідача, буде відповідати завданим потерпілому моральним стражданням.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання, після набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили не застосовувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 40 240,73 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 000,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 40 240,73 (сорок тисяч двісті сорок) грн. 73 коп., моральної шкоди 900 000,00 (дев`ятсот тисяч) грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази чоловічу футболку темно-синього кольору та чоловічі шорти темно-синього кольору повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1