Справа № 456/1918/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/231/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2022 р. за ч.1 ст.286-1 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, і призначено йому покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Скасовано арешт автомобіля марки «OPEL» модель «VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.03.2022.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , проявивши злочинну недбалість, 13 березня 2022 року в світлу пору доби близько 17 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL» модель «VECTRA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Стрий-Дрогобич» в напрямку м. Дрогобича із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, а саме: при проїзді її ділянки в с. Довголука Стрийського району Львівської області, без причин технічного характеру, маючи технічну можливість, не вжив заходів щодо дотримання безпечної дистанції та безпечного інтервалу, здійснив наїзд на зустрічній смузі відносно напрямку руху транспортних засобів до м. Дрогобича на перешкоду - охоронний пункт спостереження, а також на ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які в цей час знаходились поруч.

Внаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_11 згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження, а саме: закритий відламковий перелом основної фаланги 1-го пальця правої ступні, перелом 2-3-4 плюсневих кісток зі зміщенням, забійно-рвану рану правого плеча, скальповану рану правої кисті, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Внаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_10 згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом правої п`яткової кістки, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм вказаного автомобіля ОСОБА_6 чинних Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме: п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу), і вказані порушення вимог ПДР України, допущені ОСОБА_12 , є в прямому причинному зв`язку з наслідками що настали.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить вирок Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 26.10.2022р. в справі № 456/1918/22 скасувати і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що ознайомившись із змістом вироку він дійшов висновку, що такий не відповідає вимогам ст. 370 КПК України є незаконним, необгрунтованим і невмотивованим, ухваленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону без виклику потерпілих в судові засідання і судове провадження здійснено за їх відсутності. Окрім того у даному вироку вбачаються невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і яке є явно несправедливим через суворість. Також вбачаються інші порушення норм КПК України.

Зазначає, що потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судове засіданні викликались лише один раз де їм сказали написати заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності. До того повістки про виклик в засідання та після однієї явки не приходили. Будь-яких пояснень з приводу обставин справи вони суду не надавали. Судом не було з`ясовано того факту, що він не до кінця відшкодував завдану шкоду потерпілим через брак коштів. Суми написані у розписках не зовсім відповідають дійсності, оскільки він їм так і не доплатив 10 000 грн. ( ОСОБА_11 ) та 6 000 грн. кожному в зв`язку з чим у них тепер до нього претензії. В перші судові засідання потерпілі не викликались. В подальшому вони з`явились лише один раз і далі в засідання не викликались і при проголошенні вироку не були.

Наголошує, що суд при ухваленні вироку не врахував його стан здоров`я внаслідок травм отриманих в ДТП.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурор, який заперечив подану апеляційну скаргу, просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

В ході перевірки відповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 9 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначивши ОСОБА_6 покарання у 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахував, що характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, врахував відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, вважаючи призначене покарання необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

На переконання колегії суддів, уникнення особою реального покарання за даних обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставленні до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 належним чином, неодноразово, повідомлялись про дату та час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, що підтверджується, зокрема, повістками про виклик до суду (а.с. 13, 14, 23, 24, 37, 38), були присутні в судовому засіданні 21.07.2022 р. (а.с.28, 29), в подальшому подали заяви про проведення засідань без їхньої участі, відтак підстави для скасування вироку, у зв`язку з наведеними з даного приводу доводами в апеляційній скарзі, відсутні.

Так, ст. 62 КПК України передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до органу досудового розслідування або суду.

Згідно зі ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цих вимог закону під час вирішення цивільних позовів у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції дотримано.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2022 р. відносно ОСОБА_6 - залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4