Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 червня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 червня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000212 від 04.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 червня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 04 липня 2023 року включно. В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про застосування іншого запобіжного заходу та встановлення розміру застави відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що слідчим в клопотання не наведено жодних дійсних ризиків, які б виправдовували подальше тримання підозрюваного під вартою, а доводи, наведені стороною захисту на спростування вказаних ризиків не були взяті до уваги слідчим суддею. Зазначає, що строк досудового розслідування не може бути продовжений, оскільки дане кримінальне правопорушення не відповідає вимогам складності з урахування того, що в ньому є лише один підозрюваний, якому інкримінується єдиний факт вилучення наркотичної речовини. Звертає увагу апеляційного суду на те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою було направлено до суду після спливу строків, визначених ч.1 ст.199 КПК України, а з клопотанням про поновлення пропущеного строку ні слідчий, ні прокурор не звертались.

Наголошує на тому, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, однак це лише право, а не обов`язок суду, тому вважає за можливе визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (268 400 грн.), що, на його думку, буде належною гарантією того, що в разі сплати її підозрюваний вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_7 інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, 04.04.2023 року ОСОБА_7 , з метою збуту шляхом розкладання закладок, зберігаючи у автомобілі марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , особливо небезпечну психотропну речовину, обіг яких заборонено PVP, перевозив її у даному автомобілі та рухаючись по а/д Київ-Чоп в напрямку м. Львів, та 04.04.2023 року о 12:47 год., перебуваючи на автомобільній заправці «WOG», що знаходиться в м. Дубно по вул. Комунальна, 2-а, Рівненської області, був затриманий працівниками правоохоронних органів, де у період із 12:50 до 13:27, під час проведення обшуку даного автомобіля, за бардачком було вилучено порошкоподібні та кристалічні речовини у поліетиленових пакетиках, які були обмотані ізоляційними стрічками синього, жовтого та зеленого кольорів, зокрема поліетиленовий згорток, в якому знаходилось 48 згортків з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP масою 38,3154 грама, що згідно таблиці № 2 наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» становить особливо великий розмір. Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні, з метою збуту психотропних речовин, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах.

Надалі, 04.04.2023 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що рішення про продовдення ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обгрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколом обшуку транспортного засобу «Ford Fiesta», згідно якого виявлено та вилучено за бардачком порошкоподібні та кристалічні речовини у поліетиленових пакетиках, які були обмотані ізоляційними стрічками синього, жовтого та зеленого кольорів; висновок експерта від 05.04.2023 року, згідно якого 48 пакетиків містять PVP це 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он, що є особливо небезпечною психотропною речовиною, загальною масою 38,3154 г; протокол затримання від 04.04.2023 року.

Крім того, колегія суддів враховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів також погоджується з висновком слідчого судді про доведеність прокурором існування ризику того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Також встановлено, що хоч відповідно до ст.89 КК України ОСОБА_7 вважається таким, що раніше не судимий, однак неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, відносно нього перебуває обвинувальний акт на розгляді в Дзержинському районному суді м. Харкова у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.289 КК України, крім того він затримувався працівниками поліції в м.Львів в ході спроби викинути 18 згорків з речовиною, схожою на наркотик, наразі підозрюється у вчиненні нового, умисного кримінального правопорушення, що свідчить про те, що він може здійснити спробу втечі чи продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів того, що існують ризики, через які до нього неможливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, спростовуються вищевикладеним. Наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, малолітню дитину, гарну репутацію з високим рівнем довіри, оплачувану роботу беруться до уваги колегією суддів, однак не можуть бути визнані обставинами, які перешкоджають триманню підозрюваного під вартою, крім того вказаним доводам надана обґрунтована оцінка слідчим суддею, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Тому, з урахуванням тяжкості злочину та доведеності прокурором наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про необхідність продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.

Твердження апелянта про порушення слідчим строку для подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбаченого ст..199 КПК України, є хибним і таким, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, стаття 199 КПК України, яка регламентує порядок продовження строку тримання під вартою, покладає на слідчого, прокурора певні обов`язки, у тому числі, подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст.199 КПК України).

До спливу обраного чи продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання особи під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Дана норма є імперативною. Таким чином, ч.1 ст.199 КПК України встановлює строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч.5 ст.199 КПК України не пов`язує обов`язок суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням.

В апеляційні скарзі захисник також не погоджується з постановою прокурора про продовження строку досудового розслідування. Вважає, що дане кримінальне провадження не є складним чи багатоетапним, тому орган досудового розслідування мав змогу виконати всі слідчі дії у визначений п.4 ч.3 ст.219 КПК України строк.

Однак, відповідно до ч.3 ст.294 КПК України, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 абзацу третього частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.295 КПК України, прокурор задовольняє клопотання та продовжує строк досудового розслідування, якщо переконається, що додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, або для проведення чи завершення проведення експертизи, за умови що ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин.

Згідно з матеріалами провадження, на час закінчення строку досудового розслідування необхідно було виконати ряд судових експертиз та, в подальшому, надати їм належну оцінку, отримати дозвіл н тимчасовий доступ до інформації банків та операторів мобільного зв`язку та виконати інші процесуальні дії, тому колегія суддів вважає, що рішення прокурора про продовження строку досудового розслідування є виправданим та необхідним у даному кримінальному провадженні.

Щодо незгоди захисника з рішенням суду в частині не визначення розміру застави щодо підозрюваного апеляційній суд зазначає наступне.

ОСОБА_7 інкриміновано діяння щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому, суд першої інстанції вірно, керуючись ч.4 ст.183 КПК України, не визначив розміру застави.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема застави, про що просить апелянт.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу, які в подальшому були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 червня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000212 від 04.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3