Єдиний унікальний номер справи 331/5415/15-к
Номер провадження 1-кс/333/1762/23
УХВАЛА

іменем України

12 червня 2023 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого - судді секретаря судового засідання заявника захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката обвинуваченого прокурораОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, заяву обвинуваченого ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000101 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 . перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України.

07 червня 2023 року до канцелярії суду надійшла заява від обвинуваченого ОСОБА_1 про відвід головуючого судді ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000101 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України.

В обґрунтування заяви зазначено, що під час розгляду вказаної справи, суддя демонструє очевидну упередженість, та вчиняє дії, які свідчать про обвинувальний ухил суду та підтримку сторони обвинувачення під час розгляду справи. Судом порушується принципи змагальності у судовому процесі. 15.05.2023 року, відбулось судове засідання, на якому суддя за власною ініціативою, поставив питання перед учасниками процесу, щодо з`ясування питання поважності неявки ОСОБА_1 у судове засідання, яке відбувалось 26.04.2023 року. ОСОБА_1 було надано суду пояснення з приводу неявки у судове засідання, та повідомлено суду, що про підстави неявки у судове засідання він зазначав у клопотанні про перенесення слухання справи 26.04.2023 року з підстав захворювання дитини. Судом було зазначено, що вказана підстава не є поважною та у наступному судовому засіданні, за ініціативи суду буде розглядатись питання про звернення застави в дохід держави у порядку ст. 182 КПК України.

У судовому засіданні, яке відбувалось 26.04.2023 року судом не ставилось питання перед учасникам процесу, щодо неповажності неявки ОСОБА_1 у судове засідання, та не вживались заходи забезпечення його явки у судове засідання. У судовому засіданні яке відбулось 26.04.2023 року було розглянуто клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи та суддя задовольнив його. При цьому не ініціював питання щодо неповажності неявки у судове засідання, а тим паче ініціювання питань пов`язаних зі зверненням застави у дохід держави.

Таким чином 15.05.2023 року суддею, безпідставно було повідомлено учасникам процесу про розгляд питання про звернення застави у дохід держави.

15.05.2023 року в судовому засіданні, окрім дослідження письмових доказів та клопотань обвинувачених, суддя паралельно досліджував питання не пов`язані з судовим розглядом. Суддя з`ясовував у ОСОБА_1 прізвище його сімейного лікаря, який видавав довідку про хворобу, з`ясовував питання перетину державного кордону, дати перетину кордону та інші питання, які не були пов`язані з дослідженням письмових доказів. Суддею навмисно ставились ОСОБА_1 провокативні питання аби відвернути його увагу від важливих питань пов`язаних з розглядом письмових доказів.

Вказаними діями, суддею порушено принцип диспозитивності, згідно з яким суддя вирішує лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами справи ч.3 ст. 26 КПК України.

Після того, як ОСОБА_1 повідомив суду про те, що він перетинав державний кордон, в кінці судового засідання прокурор заявив клопотання суду про витребування з Державної прикордонної служби України інформації про те, чи перетинався ОСОБА_1 державний кордон України. При цьому прокурор не зазначив з якою метою витребовується вказана інформація.

Вже під час обговорення питання щодо витребування інформації з Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 було повідомлено прокурору та суду, що він не має заборони на перетин державного кордону та запобіжний захід у вигляді застави, ще в 2016 році був змінений ухвалою суду на особисте зобов`язання.

За клопотанням прокурора, судом була винесена ухвала про витребування інформації з Державної прикордонної служби України. Ухвала яка була винесена судом не відповідає вимогам обґрунтованості, вмотивованості та законності, як передбачено ст.ст. 370 та 372 КПК України. Адже, підчас заявлення прокурором вказаного клопотання останній не пояснював суду з якою метою витребовується вказана інформація, та яке вона має значення при розгляді вказаної справи.

01.06.2023 року під час судового засідання, суддею продемонстровано не лише явну упередженість та порушення процедури судового розгляду, а й позапроцесуальне спілкування з прокурором у справі. Перед початком судового засідання прокурор зайшов до кабінету судді та тривалий час приблизно 30 хвилин перебував у ньому.

01.06.2023 року у судове засідання не прибув захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 343 КПК України після доповіді секретаря про явку у судове засідання учасників справи, суд приймає рішення відповідно до ст.324 КПК України, відкладає розгляд справи на іншу дату.

Після доповіді секретаря, суд заслуховував думку сторін, щодо можливості проведення судового засідання. Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 , та захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , суд не дочекавшись висловлювання думки ОСОБА_1 звернувся до прокурора, аби той вручив його клопотання про обрання запобіжного заходу.

Фактично ініціатором вручення ОСОБА_1 клопотання про обрання запобіжного заходу у вказаному судовому засіданні виступив суддя, а не прокурор. Тому що, прокурор вже не мав можливості у судовому засіданні вчиняти, будь-які дії пов`язанні з врученням клопотання. Вказаними діями суддя фактично став на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності та безсторонності судової влади.

Суддя заздалегідь був обізнаний про те, що у вказаному судовому засіданні прокурор буде подавати клопотання про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу, що підтверджує позапроцесуальне спілкування судді та прокурора з приводу розгляду справи.

Усе це доводить упередженість судді на користь сторони обвинувачення, та позбавлення ОСОБА_1 права на розгляд справи неупередженим та справедливим судом. Викладені обставини у вказаній заяві, підтверджуються записами судових засідань від 26.04.2023 року, 15.05.2023 року та 01.06.2023 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 підтримав свою заяву та просив задовольнити на підставі доводів зазначеному у ньому.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 підтримав заяву про відвід судді ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання ОСОБА_1 та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення заяви, вважає заяву про відвід необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.

Суддя ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився, відповідно ч.3 ст.81 КПК України надав суду заяву, в якій просила розглядати справу без його участі.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши заяву про відвід, вважає, що відвід не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань кримінального судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у кримінальних провадженнях є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини, у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, шо безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості є, наприклад, висловлювання судді по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); не реагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. З огляду на це ЄСПЛ наголосив на тому, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Положення ст.ст. 75-76 КПК України передбачають підстави для відводу судді, а саме: слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Згідно з ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язані заявити самовідвід (ч. 1). За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні (ч. 2). Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду (ч. 4). Відвід повинен бути вмотивованим (ч. 5).

Статтею 81 КПК України визначено, що у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу (ч. 1). При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду) (ч. 3).

Отже, заявник стверджує, що 01 червня 2023 року між суддею та прокурором мала місце «позапроцесуальна комунікація (обговорення)», оскільки прокурор зайшов до кабінету судді та перебував там тривалий час.

Наведені дії судді, за твердженням заявника, свідчать про необ`єктивність суду при розгляді клопотання прокурора та надають перевагу стороні обвинувачення, що викликає сумнів щодо неупередженості суду.

Аналізуючи доводи заявника, враховую наступне.

Положення чинного законодавства, зокрема КПК України та ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», не містять заборони можливості спілкування учасників процесу в проміжках міх судовими засіданнями в приміщенні суду. Очевидним є те, що суддя може обговорювати зі сторонами питання організаційного характеру після оголошення судового засідання закритим. До прикладу ці питання можуть стосуватися погодження дати та часу судового засідання, переліку осіб які підлягають виклику, зайнятості учасників провадження у інших справах тощо. Це надає можливість організувати належним чином процес здійснення правосуддя. Варто також відзначити, що суддя, як людина фахова, з відповідною освітою та статусом, повинен поводити себе на роботі та навіть за її межами тактовно і толерантно.

Варто також відзначити, що професійні судді повинні суворо дотримуватись обмежень визначених законом, зокрема невідкладно реагувати на прояви тиску на них.

Отже, очевидним є те, що у разі будь-якого незаконного впливу на суд, у даному випадку на суддю ОСОБА_7 , останній повинен був на це відреагувати.

Жодних даних про такий тиск матеріали справи не містять. Відсутні у матеріалах справи і дані про обставини які зобов`язують суддю заявити про самовідвід.

По суті заява про відвід ґрунтується на непогодженні з процесуальними рішеннями слідчого судді ухваленими в процесі розгляду клопотання, які, за твердженням автора заяви про відвід, є наслідком «позапроцесуальної комунікації (обговорення)». При цьому зміст розмови прокурора з суддею заявник не чув.

Сам по собі той факт, що прокурор зайшов до кабінету судді (при цьому немає даних про те, що суддя його туди запрошував зі своєї ініціативи), не може свідчить про упередженість суду. Тим паче, що в провадженні судді ОСОБА_7 перебувають кримінальні провадження в яких прокурор ОСОБА_6 є процесуальним прокурором.

Розглядаючи заяву про відвід, суд вважає за необхідне підкреслити, що під час її розгляду суддею не оцінюється законність процесуальних рішень слідчого судді, адже це не віднесено до компетенції судді уповноваженого на розгляд заяви про відвід.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Наявність безсторонності (неупередженості) суду має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується поки не надано доказів протилежного.

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

У висновку N 3 (2002) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям - дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні йому права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її справи в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виходячи з вищенаведеного, для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Отже, відвід має бути вмотивований, тобто містити відповідні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Непогодження заявника з процесуальними рішеннями ухваленими слідчим суддею, з точки зору закону, не може вважатися підставою для його відведення від участі у провадженні (справі).

До поданої заяви не долучено жодного належного та допустимого доказу на її обґрунтування.

Аналіз поданої заяви свідчить про те, що наведені обвинуваченим мотиви не являються законною підставою для відведення судді від участі у справі.

При здійсненні правосуддя судді незалежні і керуються верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Передчасна оцінка процесуальних дій судді або переоцінка судового рішення заявником, під час розгляду судової справи, може бути розцінена як втручання у здійснення ним правосуддя.

Відповідно до пункту 2 Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя (1983 рік), судді, як особи, є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

В Україні принцип незалежності суддів і судів закріплено на конституційному рівні (статті 126, 127, 129 Конституції України) і законодавчо унормовано (статті 6, 48, 126 Закону України „Про судоустрій і статус суддів").

Зокрема, статтею 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової гілки влади в механізмі захисту прав і свобод громадян та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого статтею 55 Основного Закону України; будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права громадян на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу, а конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової гілки влади в механізмі захисту прав і свобод громадян та є запорукою реалізації права на судовий захист.

Незалежність суддів є основною передумовою функціонування самостійної й авторитетної судової влади, здатної забезпечити об`єктивне та безстороннє правосуддя, ефективно захистити права і свободи людини і громадянина. Принцип незалежності суддів означає процесуальну діяльність під час здійснення правосуддя в умовах, що виключають сторонній вплив на суддів. Гарантії незалежності суддів - це передбачені належні засоби мінімізації та усунення негативних впливів на суддів під час відправлення ними правосуддя, спрямовані на ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Наведені доводи також відповідають мотивам висловленим у рішенні Конституційного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 1-24/2020(393/20 (№ 13-р/2020).

Таким чином, оцінивши в сукупності вищевикладене, суд прийшов до висновку, що суду не надано достовірних доказів, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності, та які б вказували на упередженість та некомпетентність судді ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80-82 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000101 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст ухвали буде виготовлено та проголошено 13 червня 2023 року о 09-30 годині.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_2