УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , із застосуванням відеоконференціїіз захисником ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК України, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. свердловськ російської федерації, громадянина рф, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст. 437 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000354від 11.04.2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий 2 відділу 3 управління досудового розслідуванняГоловного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК України, відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000354від 11.04.2023 року.

Слідчий обґрунтовує клопотання тим, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000354, внесеному до ЄРДР 11.04.2023 року, за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.

В ході досудового розслідування установлено зокрема, що всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державним суверенітетом та територіальною цілісністю України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади рф і службовими особами зс рф розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також представниками влади і зс рф вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказаними особами у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває неміжнародний збройний конфлікт, представники влади та зс рф вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та зс рф.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування рф та військовослужбовці зс рф чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади рф під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації рф, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Оскільки окупація АР Крим і м.Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням зс рф та інших збройних формувань рф.

Починаючи з лютого 2021 року представники влади та зс рф, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання (переважно залізничним транспортом) підрозділів зс рф та інших збройних формувань рф до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Захід-2021» та «Союзна рішучість-2022», останні з яких розпочалися 10 лютого 2022 року.

З листопада 2021 року представники влади та зс рф, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів зс рф та інших військових формувань рф до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 08 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку рф, республіки білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових рф, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами рф та світовою спільнотою, представниками влади та зс рф розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян рф та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали в імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території рф та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом рф «ДНР» і «ЛНР» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року державна дума рф звернулася до президента рф з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до ростовської області російської федерації, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що ЗС України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента рф з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, президент рф скликав позачергове засідання ради безпеки рф, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва рф, які входять до складу ради безпеки рф, публічно підтримали звернення державної думи рф та заявили про необхідність визнання президентом рф незалежності «ДНР» та «ЛНР».

Цього ж дня президент рф підписав указ про визнання незалежності «ДНР» та «ЛНР».

22 лютого 2022 року президент рф підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації.

В цей же день президент рф, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до ради федерації рф звернення про використання зс рф за межами рф, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента рф з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині президент рф оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, а в дійсності - повномасштабне вторгнення з декількох напрямків із застосуванням різних видів і родів зс рф та інших військових формувань рф.

В подальшому, цього ж дня, зс рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, віроломно здійснено пуски крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами зс рф та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне збройне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 26 грудня 2022 року підрозділи зс рф та інших військових формувань рф здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Керівництво вищевказаними злочинними діями здійснюється представниками влади рф, командування зс рф, правоохоронних і розвідувальних органів рф, зокрема: міністром оборони російської федерації ОСОБА_9 , начальником генерального штабу збройних сил російської федерації ОСОБА_10 , секретарем ради безпеки російської федерації ОСОБА_11 , директором федеральної служби військ національної гвардії російської федерації ОСОБА_12 , директором федеральної служби безпеки російської федерації ОСОБА_13 , директором служби зовнішньої розвідки російської федерації ОСОБА_14 та іншими.

Разом з цим, встановлено, що до вищевказаних злочинних дій співучасники, діючи за попередньою змовою між собою, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 24.02.2022 для виконання логістичних завдань щодо забезпечення військових формувань рф зброєю, боєприпасами та перекиданням живої сили з інших частин рф, до участі в збройній агресії проти України залучили міністра транспорту рф, а саме ОСОБА_15 , який в свою чергу, маючи безпосередній вплив на всю структуру російських авіаперевезень та з метою фактичної реалізації виконання логістичних завдань, шляхом фактичного транспортування цивільною авіацією особового складу зм рф залучив Генерального директора публічного акціонерного товариства «Уральські авіалінії» ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_6 , будучи Генеральним директором публічного акціонерного товариства «Уральські авіалінії», діючи умисно, усвідомлюючи явну злочинність власних дій, розуміючи, що посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою сприяння вищому керівництву рф та зс рф у веденні агресивної війни, використовуючи своє службове становище, організував та забезпечив своєчасне переправлення частини особового складу зс рф та інших збройних формувань рф в напрямку державного кордону України, тим самим надавши для цього засоби та усунувши перешкоди в його реалізації.

Відповідно до Положення про Генерального директора товариства від 2011 року Генеральний директор ВАТ Авіакомпанія «Уральські авіалінії» одноосібним виконавчим органом та здійснює керівництво поточною діяльністю товариства. Без довіреності діє від імені товариства, в тому числі: здійснює оперативне керівництво діяльністю товариства; має право першого підпису під фінансовими документами; розпоряджається майном товариства у межах, встановлених Статутом товариства.

Після оголошення 21.09.2022 року часткової мобілізації в рф (указ президента рф від 21.09.2022 № 647) відповідно до ст. 13 «Військово-транспортна повинність» федерального закону «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію в російській федерації» від 24.01.1997 № 31-Ф3, введено військово-транспортну повинність для фізичних та юридичних осіб, які володіють транспортними засобами, порядок виконання якої регулюється «Положенням про військово-транспортну повинність» затверджену указом президента рф від 02.10.1998 № 1175.

Так, згідно до п. 1, 2 вказаного положення військово-транспортна повинність встановлюється для забезпечення транспортними засобами зс рф в період мобілізації та військового часу. Під транспортними засобами розуміється серед іншого повітряний транспорт. В даному положенні під наданням транспортних засобів розуміється поставка, передача і використання авіатранспорту в інтересах зс рф, інших формувань та органів державної влади рф.

Таким чином, Генеральний директор ПАТ «Уральські авіалінії», ОСОБА_6 , будучи службовою особою вказаного товариства, мав вирішальні адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі повноваження щодо визначення напрямку поточної діяльності товариства, зокрема і використання майна підприємства для переміщення збройних формувань рф, безпосередньо здійснював прийняття необхідних для цього рішень та контролював їх виконання.

З огляду на зазначене, ОСОБА_6 мав безпосередній вплив на авіаперевезення в ПАТ «Уральські авіалінії» та ніс персональну відповідальність за виконання покладених на ПАТ «Уральські авіалінії» завдань щодо реалізації державної політики у встановленій сфері діяльності.

У невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, але не раніше жовтня 2022 року, ОСОБА_6 на виконання указів президента рф та вказівок міністерства транспорту рф про необхідність переправлення військової особового складу зс рф та інших збройних формувань рф в напрямку державного кордону України та до тимчасово окупованої рф території України, забезпечив надання повітряних суден, які знаходяться у володінні ПАТ «Уральські авіалінії», для здійснення транспортування мобілізованих зс рф, їх зброї та боєприпасів і особистих речей.

Так, для вище вказаних завдань будо надано 6 цивільних бортів, які починаючи з жовтня 2023 по теперішній час було здійснено 11 рейсів, а саме:

1)03.10.22 рейс № RA-73810«Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

2)04.10.22 рейс № RA-73810«Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

3)02.10.22 рейс № RA-73805 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

4)04.10.22 рейс № U673805 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

5)28.09.22 рейс № RA73806 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

6)29.09.22 рейс № U673806 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

7)03.10.22 рейс № RA73806 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

8)29.09.22 рейс № RA73823 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

9)30.09.22 рейс № RA73823 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

10)30.09.22 рейс № U673845 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону»;

11)30.09.22 рейс № RA73799 «Єкатеринбург-Ростов-на-Дону».

Отже, виходячи з потреб міністерства оборони рф, були створені умови для переміщення повітряних суден, які знаходяться у володінні ПАТ «Уральські авіалінії», за пріоритетним графіком угрупувань зс рф та іншим збройним формуванням рф в напрямку державного кордону Українита безпосередньо на тимчасово окуповану рф територію України, а саме: до закритих в цей період часу міжнародних аеропортів ростова-на-дону "Платов" (рф, ростовська обл., аксайський район, ст. грушевська) та "Сімферополь" (Автономна Республіка Крим, смт. Аерофлотський, вул. Мальченко, 16), у зв`язку із початком повномасштабної збройної агресії рф проти України.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України, а саме в пособництві вищому керівництву рф та зс рф у веденні агресивної війни.

За вказаним фактами 02.05.2023 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст. 437 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_6 перебуває на території російської федерації, визнаної Верховною Радою України державою- агресором.

У клопотанні слідчого зазначено, що враховуючи суспільно небезпечний характер вищевказаних кримінальних правопорушень, та покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання судом останнього винуватим, є всі підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити або сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання із зазначених у ньому підстав, просив задовольнити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання, мотивуючи свою позицію тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000354, внесеному до ЄРДР 11.04.2023 року, за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.

02.05.2023 року ОСОБА_6 , в порядку ч.8 ст.135, ч.1 ст.278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України, (публікація від 02.05.2023 року в газеті «Урядовий кур`єр», номер видання №87 (7485), а також на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора).

Відповідно до відповіді на доручення, отриманої від ГУ «І» ДЗНД СБ України 5/7/3/2-2658 від 11.05.23, громадянин російської федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 11.05.2023 року перебуває на території держави-агресора в російській федерації в м. москва та продовжує виконувати обов`язки генерального директора ПАТ «Уральські авіалінії».

12.05.2023 постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду на території держави-агресора - російській федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_6 на 08.05.2023, 09.05.2023, 10.05.2023 о 10 год. 00 хв. шляхом публікації на офіційний сайт Офісу Генерального прокурора 02.05.2023 та в газеті «Урядовий кур`єр» № 87 (7485) від ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, підозрюваний ОСОБА_6 , у визначений час та дати до слідчого не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив і, як наслідок, місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 , не відоме.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 , та причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, а саме: відповідями на доручення № 5/7/3/2-2516 від 24.04.2023, №5/7/3/2-620 від 03.02.2023, № 62/5/7-728 від 12.02.2023; відповіддю на запит від ГУР МО України від 20.04.2023; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_16 від 17.02.2023; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_17 від 17.02.2023; даними протоколу огляду від 25.11.2022; даними протоколом огляду від 25.11.2022; даними протоколу огляду від 25.11.2022; іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності.

Виходячи з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень достатньою мірою для даної стадії кримінального провадження доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи наведене, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, слідчий суддя вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів може свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення в КПК передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Пунктом 4 цієї статті гарантовано право кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з ч.6 ст.193 КПК слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20 вказує, що рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч.6 ст.193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст.25 Європейської конвенції про видачу правопорушників.

При аналізі питання наявності зазначених слідчим та прокурором ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про їх наявність з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_6 , який перебуває на території російської федерації, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, в той же час підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, отже існують ризики, що останній переховується від органів досудового розслідування та суду, може незаконними засобами впливати на свідків, інших підозрюваних у іншому кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, вчинити нові або продовжуватиме вчиняти кримінальні правопорушення.

Зазначені ризики є суттєвими, і як засвідчили обставини, якими обґрунтовується клопотання, їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 , будь-якого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.

Слідчий суддя звертає увагу, що в даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК). Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

При цьому час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 діб - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 діб - тимчасовий арешт за ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 діб - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20.

Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст. 193 КПК України, містять достатньо обґрунтувань, які обумовлюють необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає розмір застави для обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки останній перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, оголошений у державний, міждержавний, міжнародний розшук та підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 437 КК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що ч.6 ст.193 КПК України передбачено, що після затримання особи на підставі ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої в порядку вказаної норми, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, захисником, підозрюваним протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Суддя