Провадження № 1-кс/204/2901/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про продовження строку досудового розслідування, подане в рамках кримінального провадження № 0000026 від 24 лютого 2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 110 та ч. 1, 2 ст. 438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2023 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку досудового розслідування, подане в рамках кримінального провадження № 0000026 від 24 лютого 2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 110 та ч. 1, 2 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчим відділом Управління здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 24.02.2022, за ознаками вчинення кримінальних проваджень, передбачених ч. 2, 3 ст. 110 та ч. 1, 2 ст. 438 КК України, під час розслідування якого досліджуються всі факти та обставини обстрілів збройними силами російської федерації території міста Дніпро та Дніпропетровської області. 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН). До складу ООН входять Україна, російська федерація (далі рф) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу. Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй. Відповідно до «Декларації про принципи міжнародного права, які стосуються дружніх відносин та співробітництва між державами відповідно до Уставу ООН» (Прийнята резолюцією 2625 (XXV) Генеральною Ассамблеей ООН від 24.10.1970 держави утримуються у своїх міжнародних відносинах від погрози силою, або її застосування як проти територіальної цілісності, або політичної незалежності будь-якої держави, так і яким-небудь іншим способом, несумісним з цілями ООН. Держави вирішують свої міжнародні спори мирними засобами, таким чином щоб не піддавати загрозі міжнародний мир, безпеку та справедливість. Держави добросовісно виконують обов`язки прийняті на себе відповідно до Уставу ООН. Відповідно до Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року держави повинні поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН. Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції; підривної діяльності; військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави. Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН. Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них. Відповідно до Постанови Верховної Ради УРСР «Про проголошення незалежності України» від 24.08.1991 року № 1427-XII Україну проголошено незалежною, демократичною державою, територія якої є неподільною і недоторканною. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф. Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року рф, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН. Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим (далі АР Крим), м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України. Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Згідно вимог IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 (далі IV Конвенція), що набрала чинності для України 24.08.1991 на підставі ст. 7 Закону України «Про правонаступництво України», а саме ст. 23 Додатку до неї, визначено заборону знищувати або захоплювати власність ворога, крім випадків, коли таке знищення або захоплення настійно вимагається військовою необхідністю. Статтею 52 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року (ратифікований із заявою Указом Президії Верховної Ради УРСР N 7960-XI (7960-11) від 18.08.89) визначено, що цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій. Цивільними об`єктами є всі ті об`єкти, які не є воєнними об`єктами, як вони визначені в пункті 2. Пункт 2 вищезазначеної статті передбачає, що напади повинні суворо обмежуватися військовими об`єктами. Військовими об`єктами є ті, які через свій характер, розміщення, призначення або використання вносять ефективний вклад у воєнні дії і повне або часткове руйнування, захоплення чи нейтралізація яких за існуючих у даний момент обставин дає явну воєнну перевагу. Статтею 54 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, заборонено піддавати нападу або знищувати, виводити або доводити до непридатності об`єкти, необхідні для виживання цивільного населення, такі як запаси продуктів харчування, сільськогосподарські райони, що виробляють продовольство, посіви, худобу, споруди для забезпечення питною водою й запаси останньої, а також іригаційні споруди спеціально з метою не допустити використання їх цивільним населенням або супротивною стороною як засобу підтримання існування, незалежно від мотивів, ніби з метою викликати голод серед цивільних осіб, примусити їх до виїзду або з якої-небудь іншої причини. Ці об`єкти не повинні ставати об`єктами репресалій. Відповідно до звичаєвих норм міжнародного гуманітарного права, систематизованих Міжнародним комітетом Червоного Хреста: Сторони збройного конфлікту завжди повинні розрізняти цивільних осіб та комбатантів. Напади можуть бути спрямовані лише проти комбатантів. Напади не повинні спрямовуватися проти цивільних осіб. (Норма 1); Забороняються акти насилля або погрози насиллям, основною метою яких є тероризування цивільного населення. (Норма 2); Цивільні особи це особи, які не входять до особового складу збройних сил. Цивільне населення складається з усіх осіб, що є цивільними особами. (Норма 5); Цивільні особи перебувають під захистом від нападів, окрім випадків, коли і доки вони беруть безпосередню участь у воєнних діях. (Норма 6); Сторони конфлікту завжди повинні розрізняти цивільні об`єкти та військові цілі. Напади можуть спрямовуватися лише на військові цілі. Напади не повинні спрямовуватися на цивільні об`єкти. (Норма 7); Що стосується об`єктів нападу, то військові цілі обмежуються тими об`єктами, які за своєю сутністю, розташуванням, метою чи способом використання ефективно сприяють веденню військових дій і чиє часткове або повне зруйнування, захоплення або нейтралізація в обставинах, що склалися на конкретний момент часу, надає явну військову перевагу. (Норма 8); Цивільними об`єктами є всі ті об`єкти, які не належать до військових цілей. (Норма 9); Цивільні об`єкти перебувають під захистом від нападів, окрім випадків і протягом того часу, коли вони стають військовими цілями. (Норма 10); Напади невибіркового характеру заборонені. (Норма 11); До нападів невибіркового характеру належатa) напади, не спрямовані на конкретну військову ціль; b) напади, під час яких застосовуються методи чи засоби ведення воєнних дій, які не можуть бути спрямовані на конкретну військову ціль; або c) напади, під час яких застосовуються методи чи засоби ведення воєнних дій, наслідки яких не можуть бути обмежені, як того вимагає міжнародне гуманітарне право; і які, таким чином, у кожному такому випадку влучають без розрізнення у військові цілі та цивільних осіб чи цивільні об`єкти. (Норма 12); Забороняються напади з використанням будь-яких методів чи засобів, коли як єдина військова ціль розглядається ряд військових цілей, що явно розрізнені та відокремлені одна від одної та розташовані у місті, селі чи на іншій території, на якій щільно проживає цивільне населення або сукупно розташовані цивільні об`єкти. (Норма 13); Забороняються напади, від яких можна очікувати спричинення випадкової загибелі цивільного населення або поранення цивільних осіб, пошкодження цивільних об`єктів або поєднання таких наслідків, які були б надмірними порівняно з очікуваною конкретною та безпосередньою військовою перевагою, що мали б одержати. (Норма 14); Під час проведення військових операцій необхідно постійно дбати про безпеку цивільного населення, цивільних осіб та цивільних об`єктів. Слід ужити усіх практично можливих заходів, щоб уникнути випадкової загибелі цивільного населення, поранення цивільних осіб та пошкоджень цивільних об`єктів або принаймні звести такі випадки до мінімуму. (Норма 15); Кожна сторона конфлікту повинна робити все практично можливе, щоб пересвідчитись у тому, чи спрямовані їхні напади на військові цілі. (Норма 16); Кожна сторона конфлікту повинна вживати всіх можливих запобіжних заходів щодо вибору засобів та методів ведення воєнних дій з метою уникнення випадкової загибелі цивільного населення або поранення цивільних осіб та випадкового завдання шкоди цивільним об`єктам або у будь-якому разі мінімізації таких випадків. (Норма 17); Кожна сторона конфлікту повинна робити все практично можливе для того, щоб оцінити, чи можна очікувати від нападу спричинення випадкової загибелі цивільного населення, поранення цивільних осіб або пошкодження цивільних об`єктів, або поєднання таких наслідків, які були б надмірні порівняно з очікуваною конкретною і безпосередньою військовою перевагою, що мали б одержати. (Норма 18); Кожна сторона конфлікту повинна робити все практично можливе, щоб відмінити або зупинити напад, якщо стає очевидним, що він спрямований не на військову ціль або що від нападу можна очікувати спричинення випадкової загибелі цивільного населення, поранення цивільних осіб, випадкового пошкодження цивільних об`єктів або поєднання таких наслідків, які були б надмірні порівняно з очікуваною конкретною і безпосередньою військовою перевагою, що мали б одержати. (Норма 19). 24 лютого 2022 року о 5 годині ранку Президент російської федерації ОСОБА_5 в прямому ефірі теле- та радіо компаній оголосив про прийняте їм рішення розпочати так звану «спеціальну військову операцію в Україні» цілями якої є демілітаризація та денацифікація України. Одночасно з цим підрозділами збройних сил та інших формувань російської федерації, які діяли за наказом керівництва рф здійснено пуск крилатих та балістичних ракет, якими нанесені інтенсивні обстріли по території України, а також ракетно-бомбові удари по аеродромах в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та інших військових об`єктах Збройних Сил України, зокрема військових частин Дніпропетровської області, а саме: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 . У період з 5 години 24 лютого 2022 року до теперішнього часу (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань рф здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та цивільної інфраструктури. У зв`язку з міжнародним збройним конфліктом у вигляді агресії російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Вказаний Указ затверджено Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно о 5 годині ранку 24 лютого 2022 року, після здійснення ракетно бомбових ударів по всій території України, регулярні війська Збройних сил російської федерації незаконно, силовим шляхом перетнули державний кордон України на півночі, сході та півдні (у томі числі з боку Республіки Беларусь) та розв`язали бій знищуючи при цьому у порушення законів та звичаї війни (МЗК) цілі населені пункти з їх інфраструктурою та цивільним населенням на території Дніпропетровської області. Таким чином, підрозділи збройних сил та інших формувань російської федерації розпочали та продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Крім цього, в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження розслідуються факти нанесення збройними силами російської федерації, з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, в порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ракетних ударів по території міста Дніпро та Дніпропетровської області в цілому. Так, в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що в межах розпочатої військової агресії російської федерації проти України, з середини березня 2022 року окреме зведене угруповання зс рф з приданими йому силами (Росгвардія, «ДНР-вці», «кадирівці» тощо) безпосередньо створює військову загрозу південно-західній частині Дніпропетровщини. На даний період часу у кримінальному провадженні № 0000026 від 24.02.2022 об`єднано 802 епізоди обстрілів збройними силами російської федерації території міста Дніпро та населених пунктів Дніпропетровської області. Разом з тим, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні спливає 24 серпня 2023 року, проте завершити досудове розслідування у вказаний строк не є можливим. На підставі вищевикладеного, для прийняття остаточного рішення про подальший рух досудового розслідування кримінального провадження необхідно: провести допити фігурантів вказаного кримінального провадження; провести огляди вилученої техніки та майна; звернутись з клопотанням про накладення арешту на майно до слідчого судді Красногвардійського районного суду; за необхідністю призначити відповідні судові експертизи; повідомити про підозри особам причетним до вчинення вказаного кримінального правопорушення; встановити інших осіб, які причетні до вчинення даних кримінальних правопорушень. Результати проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій мають важливе значення для прийняття рішення про подальший рух досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Також, для виконання вказаних дій потрібен час не менше шести місяців. Обставинами, що перешкоджали здійсненню вищевказаних слідчих (розшукових) дій та заходів є особлива складність кримінального провадження, а саме: багатоепізодність; великий обсяг проведення необхідних слідчий (розшукових) дій та прийняття процесуальних рішень; велика кількість експертиз; загруженість слідчих суддів під час розгляду клопотань; складність та тривалість окремих експертиз та інше. На підставі викладеного, беручи до уваги, складність кримінального правопорушення, а також те, що слідчі (розшукові) дії, спрямовані на остаточне та беззаперечне доведення або спростування кримінально-протиправних дій відсутність однозначної позиції щодо не могли бути здійснені та завершенні раніше з об`єктивних причин, тому слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судове засідання слідчий не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив розглядати клопотання про продовження строку досудового розслідування без його участі.

Вивчивши подане клопотання та додані до нього матеріали, якими обґрунтовується клопотання, вважаю за необхідне задовольнити клопотання про продовження строку досудового розслідування, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 абз. 2 ч. 2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу (ч. 2 ст. 219 КПК України).

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ УСБУ в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000026 від 24 лютого 2022 року, передбачених ч. 2, 3 ст. 110 та ч. 1, 2 ст. 438 КК України.

При цьому, на даний час, у кримінальному провадженні № 0000026 від 24 лютого 2022 року, жодній особі не повідомлено про підозру.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, 24 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України та розпочато досудове розслідування.

На момент подачі клопотання строк досудового розслідування не закінчено, клопотання про продовження строку досудового розслідування подано у встановлений законодавством строк.

Згідно з ч. 1 ст. 294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений у частині другій статті 219 цього Кодексу, вказаний строк може бути продовжений неодноразово слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 295-1 КПК України, у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу, продовження строку досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за відповідним клопотанням прокурора або слідчого.

У клопотанні слідчим доведено, що додатковий строк досудового розслідування дійсно необхідний для проведення необхідних слідчих дій направлених на остаточне та беззаперечне проведення досудового розслідування, а саме: провести допити фігурантів вказаного кримінального провадження; провести огляди вилученої техніки та майна; звернутись з клопотанням про накладення арешту на майно до слідчого судді Красногвардійського районного суду; за необхідністю призначити відповідні судові експертизи; повідомити про підозри особам причетним до вчинення вказаного кримінального правопорушення; встановити інших осіб, які причетні до вчинення даних кримінальних правопорушень.

Слідчим також доведено наявність об`єктивних причин для продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 саме на 6 місяців.

Таким чином, беручи до уваги, що для проведення слідчих (розшукових) дій та досягнення мети кримінального провадження, необхідний додатковий строк, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню та строк досудового розслідування необхідно продовжити на шість місяців.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 219, 294, 295-1, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про продовження строку досудового розслідування, подане в рамках кримінального провадження № 0000026 від 24 лютого 2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 110 та ч. 1, 2 ст. 438 КК України задовольнити.

Продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 24 лютого 2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 110 та ч. 1, 2 ст. 438 КК України, на шість місяців, тобто до 24 лютого 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1