ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Анна Анінського району Воронезької області рф, росіянина, без громадянства, раніше неодноразово судимого, останній раз: 09.06.2020 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч. 3 до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, без реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

продовжено строк тримання під вартою на строк 60 днів до 27 серпня 2023 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2023 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, знищення речових доказів, впливу на свідків та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

На вказане рішення обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що ризики мають формальний характер та є недоведеними, докази таких ризиків відсутні у матеріалах справи. Розумний строк тримання під вартою закінчився. Зазначає, що обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи. Вважає, що прокурор затягує процес розгляду справи, безпідставно посилаючись на військовий стан у країні.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

При продовженні ОСОБА_8 обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу винного, який неодноразово судимий за злочини проти власності, його стан здоров`я, репутацію та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апелянта про відсутність доказів в матеріалах провадження про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необгрунтованими, оскільки і клопотання прокурора, і оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

Так, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд 1-ї інстанції врахував стадію судового провадження, а також те, що ОСОБА_8 не одружений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимий, а також те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, оскільки особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на те, що обвинувачений не має реєстрації, відсутнє на праві власності нерухоме майно. Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді застави підтверджується тим, що не доведено, що обвинувачений має таку матеріальну можливість та відсутні належні докази щодо можливості та згоди будь-якої особи внести відповідні кошти.

У відповідності до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави.

Отже, тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, саме по собі не утворює підстав для звільнення з-під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_8 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів залишає без розгляду, оскільки такі не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України, яким суд 1-ї інстанції має дати оцінку та ухвалити вирок.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 відмовити.

Залишити без змін ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 29 червня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 27 серпня 2023 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4