Справа№938/354/23
Провадження № 1-кп/938/77/23
УХВАЛА

про розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою

07 липня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2023 року за №0000037 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Білоберізка Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною освітою, розлученого, депутатом не обирався, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Верховинського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 26.05.2023 року в підготовчому засіданні обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 25.07.2023 року включно, з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)" без визначення розміру застави.

07.07.2023 року прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, яке обвинувачений та захисник отримали 27.06.2023 року, тобто з дотримання строків, встановлених КПК України.

В обґрунтування цього клопотання прокурором зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, у санкції якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Крім того, наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України,а саме, що обвинувачений, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинений злочин, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задоволити.

Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо продовження щодо ОСОБА_4 такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою та просили суд обрати більш м`який вид запобіжного заходу, а саме цілодобовий домашній арешт за його зареєстрованим місцем проживання в с.Хороцево. Не заявляли клопотань про заслуховування будь-якого свідка чи дослідження будь-яких матеріалів, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просив продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, заперечував щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки він, тобто потерпілий, побоюється обвинуваченого, який схильний до п`янства та, перебуваючи раніше на волі, тричі погрожував ножем дружині й дочці потерпілого, а також самому потерпілому, а тому обвинувачений, будучи під домашнім арештом, може бути небезпечний для них.

З урахуванням позицій учасників кримінального провадження, досліджених доказів та вимог закону суд прийшов до такого висновку.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Як зазначено в ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У ч. 2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ч.ч.3,5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч.2 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, виходячи із вищевказаних положень чинного законодавства, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Також суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ст. 5 п. «С» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Зазначені стандарти доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд оцінює тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 злочину, наслідки злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним. При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, пов`язаного зі застосуванням насильства та посяганням на життя та здоров`я іншої особи, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Також при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 суд враховує, що обвинувачений є особою середнього віку, розлучений у якого відсутнє постійне місце роботи та постійне джерело доходів, який протягом останнього року до часу вчинення інкримінованого йому злочину проживав у будинку потерпілого разом із своєю співмешканкою ОСОБА_8 , яка є дочкою потерпілого, та її дітьми. Потерпілий побоюється обвинуваченого, який схильний до п`янства та, перебуваючи раніше на волі, тричі погрожував ножем дружині й дочці потерпілого, а також самому потерпілому.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про наявність у даній справі ризиків, передбачених у п. п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків, які не допитувалися в суді.

Щодо заявленого стороною захисту клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту слід зазначити, що відповідно до положень ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Обвинувачений та його захисник просять суд застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у житлі, що знаходиться у АДРЕСА_1 , в якому він зареєстрований.

Вказаний запобіжний захід тісно пов`язаний із житлом, залишати яке обвинуваченому може бути заборонено ухвалою суду.

Однак, стороною захисту (обвинуваченим та його захисником) відповідно до ч. 4 ст.193 КПК України не заявлялися клопотання про заслуховування будь-якого свідка чи дослідження будь-яких матеріалів, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в тому числі й щодо з`ясування згоди власника житла, в якому обвинувачений бажає перебувати на час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, бо в протилежному випадку суттєво порушуватимуться права власника цього житла, що є неприпустимим.

Також суд звертає увагу, що обвинувачений надалі має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, до якого мають бути додані копії матеріалів, якими він обгрунтовує доводи клопотання, перелік свідків, яких він вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання із зазначенням відомостей, які вони можуть надати та обгрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання, підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів,що обгрунтовують його (ст.201 КПК України).

Крім того, на переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

За таких обставин суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненного зі застосуванням насильства (ч. 4 ст. 183 КПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 05 вересня 2023 року включно, з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)" без визначення розміру застави.

Копію ухвали для виконання в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою направити начальнику Івано-Франківської установи виконання покарань (№12), та вручити обвинуваченому, її захиснику, прокурору негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення .

Суддя Наталія ЧЕКАН