Справа № 638/8939/23
Провадження № 1-кп/638/1537/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Харків

Колегія суддів Дзержинського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Харкові, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и л а :

В провадженні колегії суддів Дзержинського районного суду міста Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000726 від 21 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 111 КК України.

Прокурором подано до суду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 тимчасово окуповану територію м. Ізюм Харківської області добровільно, з іншими працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, не залишив, співпрацював з окупаційною адміністрацією, був затриманий в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, є всі зазначив, що підстави вважати, що він і надалі намагатиметься переховуватися від суду. Також, тривалий час ОСОБА_7 є працівником Національної поліції, він володіє тактикою і методами правоохоронної діяльності, методикою проведення негласних оперативно-розшукових заходів і може використати свої знання та досвід на шкоду органу досудового розслідування. Може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадження, оскільки йому достовірно відомі місця проживання співробітників правоохоронних органів, ветеранів АТО/ООС, які він міг повідомляти представникам окупаційних військ. З огляду на це, під ґрунтом несення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, не можна виключати об`єктивного ризику здійснення ОСОБА_7 тиску та впливу на свідків, з метою схилення їх до надання неправдивих показань, у тому числі висуненням погроз спричинення шкоди здоров`ю або позбавленням життя. Зазначений ризик підвищується з тих підстав, що ОСОБА_7 , співпрацював з окупаційними військами, може бути озброєний, і в силу тривалого часу заняття посади у Національній поліції, володіє навичками застосовування вогнепальної зброї і прийомів рукопашного бою. Та можевчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, оскільки з урахуванням співпраці із ворогом, у ОСОБА_7 могли зберегтись контакти представників рф, яким останній може допомагати та надавати координати військових об`єктів, об`єктів критичної інфраструктури, техніки тощо з метою подальших ракетних обстрілів з боку ворога. Також прокурор зазначив, що вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовільнити.

Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт за місцем проживання, та зазначив, що прокурором ризики не доведені, обвинувачення необґрунтоване.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Колегія суддів, розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, встановила наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 травня 2023 року без визначення застави. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23 травня 2023 року продовжено запобіжний захід підозрюваному строком до 27 червня 2023 року. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 21 червня 2023 року продовжено запобіжний захід підозрюваному строком до 27 серпня 2023 року.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При цьому, доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції оскільки у разі доведеності вини обвинуваченого передбачено можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, що може викликати загрозу втечі обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання прокурора колегія суддів також виходить з того, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ізюм Ізюмського району Харківської області, громадянин України, має вищу освіту, у період з 09.02.2021 по 05.09.2022 обіймав посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Колегією суддів при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого, враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним в вчиненні вказаного кримінального правопорушення, те що свідки у вказаному кримінальному провадженні не допитані, обставини, що характеризують обвинуваченого, та вважає, що ризики, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, у даному випадку не зменшилися та продовжують існувати.

Існування вказаних ризиків підтверджується тяжкістю скоєного кримінального правопорушення - злочину, який вчинено у період військового стану поширеного на території України, підрозділи збройних сил та інших військових формувань російської федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, даними про особу обвинуваченого, який може здійснювати вплив на свідків, які є мешканцями територіальної громади де мешкає обвинувачений, або перетнути державний кордон України, щоб уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, ризик переховування обумовлений серед іншого і можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись судом під час вирішення розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Таким чином, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а тому, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Доказів про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу суду не надано.

Крім того, наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, суттєво не зменшує ризики у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмову у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

На підставі наведеного, керуючись ст. 314-316 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 13 жовтня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 13 жовтня 2023 року включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 17 серпня 2023 о 09 годині 15 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3