ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2570/23 Справа № 191/2470/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю (в режимі відеоконференції):

захисника ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено зокрема ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 17 серпня 2023 року, з альтернативним запобіжним заходом у виді застави в сумі 53 680,00 грн.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_9 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами. Крім того судом взято до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інші кримінальні правопорушення. Зазначено, що більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, не зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, а тому відмовлено у заміні запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року скасувати та змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню. Вказує, що він при заміні запобіжного заходу на домашній арешт буде дотримуватися покладених на нього обов`язків, за першою вимогою з`являтися до суду, не вчиняти інших злочинів. Акцентує увагу на тому, що в нього вагітна дружина, з якою він проживав неофіційно, хвора мати, яка потребує догляду, а також хвора сестра, а тому просить змінити йому запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який апеляційну скаргу підтримав із викладених у них підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_9 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000309 від 03.04.2023 року, у відношенні ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_9 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого правопорушення, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним, що не оспорюється стороною захисту.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_9 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, серед яких за правилами ст. 12 КК України є тяжкий злочин, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Крім того є виправданим і ризик вчинення цим обвинуваченим іншого злочину з огляду на те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочин, що дає підстави грунтовно припускати стійку антисоціальну спрямованість його особи та сталість протиправної поведінки.

Разом з тим є небезпідставним і ризик перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб з огляду на особу обвинуваченого.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_9 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, а попередження їх можливе лише за умови ізоляції останнього від суспільства.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно наявності у нього міцних соціальних зв`язків, оскільки він має хворих матір та сестру, які потребують догляду, а також вагітну співмешканку, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вони не мають будь-якого підтвердження і не спростовують достатньою мірою ані існування, ані вагомості встановлених щодо ОСОБА_9 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, встановлені відомості про особу обвинуваченого не дають достатніх підстав для висновку про достатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4