Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000451 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкента, Узбекистан, громадянина Узбекистану,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2023 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про неповноту судового розгляду та порушення норм процесуального закону, що, як наслідок, призвело до неправильної кваліфікації його дій.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує про істотні порушення вимог кримінального закону, що виразилось у порушенні права обвинуваченого на захист. ОСОБА_8 є громадянином Узбекистану і узбеком за етнічним походженням, не володіє українською та російською мовами, оскільки його рідною мовою є узбецька. А тому згідно зі ст.ст.29, 42, 68 КПК України суд зобов`язаний був залучити до участі в справі перекладача з узбецькою мови на українську. Ці вимоги закону кореспондуються з п."е" ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожний обвинувачений має щонайменше право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Як стверджує захисник, ОСОБА_8 не розумів, у чому його обвинувачують, і був позбавлений можливості наводити доводи на свій захист. Також всупереч вимогам ч.4 ст.29 КПК України суд не вручив копію вироку обвинуваченому в перекладі на його рідну мову, що свідчить про те, що останній не ознайомився зі змістом ухваленого щодо нього рішення. З огляду на викладене вважає, що суд не забезпечив право на справедливий судовий розгляд, процедурним елементом якого є змагальність процесу і рівність сторін.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника на підтримку апеляційних скарг; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги сторони захисту і зауважив, що його дії належить кваліфікувати як грабіж, а не розбій; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинив розбій щодо ОСОБА_9 за наступних обставин.

23 лютого 2021 року близько 15 години ОСОБА_8 , знаходячись на дев`ятому поверсі в будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи умисел на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_9 , побачивши, що потерпілий вийшов з ліфту та підійшов до вхідних дверей своєї квартири № 96 , підійшов до нього зі спини, через відкриті вхідні двері заштовхав у кімнату квартири, де притиснув до двері кімнати, схопив руками за шию та став душити. З метою подолання опору потерпілого, який почав вириватись та кликати на допомогу, ОСОБА_8 клейкою стрічкою заклеїв рот ОСОБА_9 , дістав з рюкзака металевий молоток, який підніс до шиї потерпілого та почав натискати ним в область шиї. Від придушення за шию руками та молотком у потерпілого сталось запаморочення і він впав на підлогу, тобто ОСОБА_8 застосував насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 підняв ОСОБА_9 та штовхнув у кімнату, а сам зайшов у кабінет і взяв з дошки, на якій зберігались медалі та ордени, військовий орден Святого Георгія (Георгіївський хрест) 4 ступеня вартістю 195 гривень 53 копійки та знак "ХХХ років визволення Києва від фашистських загарбників" вартістю 52 гривні, а потім підніс дошку до ОСОБА_9 і в його в присутності вирвав з неї орден Вітчизняної війни ІІ ступеня вартістю 494 гривні.

В подальшому ОСОБА_8 , утримуючи при собі чуже майно, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 741 гривня 53 копійки.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

Будучи допитаний слідчим суддею у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я, потерпілий ОСОБА_9 показав, що приблизно в січні 2021 року вирішив замовити послугу по відновленню меблів і знайшов оголошення, яке його влаштувало, тому що роботи проводились на дому. Він зателефонував по вказаному номеру телефону і домовився про зустріч, на яку прийшов раніше незнайомий йому ОСОБА_8 . Обвинувачений зробив роботу, був ввічливий, претензій до нього не було. Він розрахувався з ОСОБА_8 , а на наступний день виявив, що з серванту зникла срібна стопка з написом "60" і деякі медалі. Оскільки, окрім обвинуваченого, ніхто не міг взяти ці речі, бо в квартиру заходили тільки родичі, став телефонувати ОСОБА_8 , але той не відповідав. Він розповів про це доньці і разом з нею написали sms-повідомлення ОСОБА_8 з проханням добровільно повернути викрадені речі, але відповідь не отримали і в поліцію він не звертався.

23 лютого 2021 року близько 15 години, коли він повертався додому, піднявся на ліфті, підійшов до дверей квартири та став їх відчиняти, відчув, що позаду стоїть людина. Він повернувся та побачив чоловіка з медичною маскою на обличчі та низько одягнутим капюшоном куртки. Він запитав, хто цей чоловік, однак відповідь не отримав. Раптово чоловік схопив його руками за тулуб, заштовхнув у коридор квартири та зачинив за собою двері. Чоловік утримував його за тулуб, потягнув по коридору, а потім притиснув до стіни та став душити руками за шию. Він запитував, хто він і що хоче, в цей момент чоловік зняв маску і він впізнав ОСОБА_8 , який робив перетяжку дивану. Обвинувачений продовжив його душити, в тому числі металевим предметом, можливо, це був молоток, який він давав ОСОБА_8 раніше для роботи. Він кричав, а обвинувачений затуляв йому рот, а потім витягнув з кишені шматок клейкої стрічки, заклеїв йому рот і продовжив душити, від чого йому стало дуже погано і він впав на підлогу, у нього було на деякий час запаморочення. Надалі ОСОБА_8 наказав йому встати, на що він відповів що не зможе, тоді обвинувачений схопив його та, піднявши на ноги, штовхнув у кімнату.

Обвинувачений кричав, що нібито на нього вчинили напад, бо він його обмовив про крадіжку, на що він відповів, що не причетний до цього, але ОСОБА_8 не слухав і стверджував, що нічого не брав. Між тим, він впевнений у цьому, бо обвинувачений заходив у кімнату та роздивлявся його колекцію нагород, деякі з яких пропали після того, як ОСОБА_8 залишив квартиру. І в цей раз обвинувачений забрав дві нагороди, як він виявив пізніше. Коли ОСОБА_10 залишив квартиру, він зателефонував родичам, оскільки дуже погано себе почував, мав слабкість і боліло серце, бо у нього стоїть кардіостимулятор. Пізніше викликали працівників поліції.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_11 23 лютого 2021 року йому зателефонував тесть ОСОБА_9 і попросив швидко прийти до нього. Він прибув до потерпілого в квартиру протягом 20 хвилин і побачив, що ОСОБА_9 дуже наляканий. Потерпілий сказав, що на нього був вчинений напад, його хотіли вбити, душили за шию, в тому числі молотком, і що це зробив чоловік на ім`я ОСОБА_12 , який приходив раніше для оновлення меблів і після закінчення роботи якого ОСОБА_9 виявив пропажу деяких речей та нагород. Він бачив на губах потерпілого залишки клейкої стрічки, а на підлозі - металевий молоток. Також вони виявили, що з дошки зникли деякі нагороди, вони були просто вирвані зі стенду. Після цього він викликав працівників поліції.

Вказані показання суд першої інстанції правильно взяв до уваги, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки, зокрема, з даними, які містяться в:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.02.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_9 повідомив про заволодіння його майном невстановленою особою (т.1 а.с.89);

- протоколі огляду місця події від 23.02.2021, згідно з яким під час огляду квартири АДРЕСА_2 було вилучено в кімнаті (кабінеті) металевий молоток (т.1 а.с.91-97);

- протоколі обшуку від 23.02.2021, згідно з яким в період з 23:44 год. по 00:15 год. 24.02.2021 в квартирі АДРЕСА_5 у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено молоток, рюкзак, комбінезон, грошові кошти (6 банкнот по 200 гривень, 3 банкноти по 100 гривень, 1 банкнота 50 гривень, 1 банкнота 5 гривень), медаль з написом "…років визволення Києва від фашистських загарбників",рукавиці, складний ніж, термос (т.1 а.с.105-111);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 24.02.2021, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених йому 4-ох осіб впізнав ОСОБА_8 як особу, яка вчинила на нього напад та заволоділа його майном (т.1 а.с.146-149);

- протоколі огляду від 24.02.2021, в ході якого громадянин ОСОБА_13 видав працівникам поліції орден Святого Георгія 4 ступеня та орден Вітчизняної війни ІІ ступеня, які було оглянуто (т.1 а.с.150-155);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 24.02.2021, в ході якого ОСОБА_13 серед пред`явлених йому 4-ох осіб впізнав ОСОБА_14 як особу, яка продала йому два ордени (т.1 а.с.156-159);

- протоколі пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2021, у відповідності з яким ОСОБА_9 серед 4-х нагород впізнав викрадений у нього орден Вітчизняної війни (т.1 а.с.160-165);

- листі ПТ "Ломбард "Кредит Юніон" № 19/02 від 23.02.2021 та відеозаписі, з яких вбачається, що 20.01.2021 ОСОБА_8 здав у ломбард за адресою: м. Київ, бульв. Чоколівський, 57/38 , чарку срібну (т.1 а.с.173, 174);

- висновках експертів № СЕ-19/111-21/10872-МЗ, № СЕ-19/111-21/10879-МЗ від 22.03.2021, № СЕ-19/111-21/10869-МЗ від 24.03.2021, згідно з якими орден Вітчизняної війни ІІ ступеня, знак "ХХХ років визволення Києва від фашистських загарбників" є витворами медальєрного мистецтва та відносяться до образотворчого мистецтва, а саме, до скульптури малих форм (дрібної пластики). Копія відзнаки військового ордену Святого Георгія (Георгіївський хрест) 4 ступеня, нагорода військових нижніх чинів, яка виготовлялась Петроградським монетним двором у 1917 році за часів правління Тимчасового уряду Росії, відноситься до об`єктів фалеристики. Орієнтовна вартість станом на 23.02.2021 ордена Вітчизняної війни ІІ ступеня складає 494 гривні, знаку "ХХХ років визволення Києва від фашистських загарбників" - 52 гривні, копії відзнаки військового ордену Святого Георгія (Георгіївський хрест) 4 ступеня - 195 гривень 53 копійки(т.1 а.с.181-185, 191-195, 201-205);

- протоколі огляду речей від 28.03.2021, в ході якого було оглянуто орден Святого Георгія (Георгіївський хрест) (т.1 а.с.206-211).

Обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та показав, що кілька разів приходив у квартиру до ОСОБА_9 , але ніяких речей потерпілого не брав. Після того, як отримав від ОСОБА_9 sms-повідомлення з погрозами, вирішив зайти до нього та розібратись. 23 лютого 2021 року прийшов до потерпілого, який сам впустив його в квартиру. Фізичну силу до ОСОБА_9 не застосовував і не душив, тим більше не застосовував при цьому металевий молоток. Дійсно, він забрав дві нагороди з кімнати, відштовхнув від себе потерпілого та вийшов з квартири. Тому вважає, що вчинив відносно потерпілого грабіж, а не розбій. В подальшому нагороди продав, а гроші витратив на власні потреби.

Цим показанням в тій частині, що ОСОБА_8 не застосовував до потерпілого насильство, небезпечне для життя та здоров`я, суд дав оцінку і правильно не взяв їх до уваги, розцінивши як намагання полегшити свою відповідальність.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї тощо).

Потерпілий як з самого початку розповів свідку ОСОБА_15 , так і в подальшому дав послідовні показання про те, що ОСОБА_8 душив його руками, в тому числі із застосуванням, можливо, молотка, який приставляв до шиї, заклеїв рот клейкою стрічкою, що в сукупності призвело до запаморочення. А тому підстав ставити під сумнів достовірність показань потерпілого немає.

Крім того, відповідно до показань обвинуваченого, які суд хоча і не виклав у вироку, проте вони містяться на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, що коли він намагався пояснити ОСОБА_9 , що нічого у нього не крав, коли займався меблями, той поліз до нього битися. Тому він відштовхнув потерпілого від себе, той присів, але не впав. Також ОСОБА_8 показав, що приніс ОСОБА_9 молоток, який взяв у нього до нього, що узгоджується з показаннями потерпілого.

Такими, що не відповідають дійсності, на думку колегії суддів, є і показання обвинуваченого в тій частині, що він прийшов до потерпілого, щоб пояснити, що нічого у нього не брав, і той сам впустив його у квартиру. На користь такого висновку свідчать дії ОСОБА_8 , який нібито намагався пояснити, що в процесі відновлення меблів нічого в квартирі не брав, і тим не менш заволодів нагородами ОСОБА_9 , в сукупності з показаннями потерпілого про обставини потрапляння обвинуваченого в його квартиру.

А тому доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність необґрунтовані.

Безпідставними є і доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі, якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування таких обставин.

Даних про те, що суд першої інстанції відхилив клопотання сторони захисту про дослідження певних доказів, апеляційна скарга та матеріали справи не містять, а твердження, що суд не взяв до уваги важливі обставини, які виправдовують ОСОБА_8 , свідчать про незгоду з наданою судом оцінкою показанням обвинуваченого.

При цьому обвинувачений в апеляційній скарзі не навів жодної передбаченої законом підстави для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні розбою, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло.

Не погоджується колегія суддів і з твердженнями в апеляційній скарзі захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке виразилося незалученні перекладача, чим було порушено право ОСОБА_8 на захист.

Дійсно, ОСОБА_8 народився в м. Ташкенті, Узбекистан, є узбеком за національністю та громадянином Узбекистану. Разом з тим, з 2018 року він постійно проживає в України і має намір проживати тут постійно, на час вчинення злочину проживав у м. Києві, тобто останній час перебував в україномовному середовищі.

З відеозапису обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_8 вбачається, що після того, як було знайдено його паспорт і з`ясовано, що він є громадянином Узбекистану, на запитання слідчого він відповів, що розуміє українську можу і послуг перекладача не потребує. А вже після того, як було виявлено належний потерпілому знак "ХХХ років визволення Києва від фашистських загарбників", походження якого обвинувачений пояснити не зміг, він починає розмовляти узбецькою мовою і вимагати перекладача.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.02.2023, складеного в присутності захисника ОСОБА_16 , ОСОБА_8 власноручно вказав, що бажає користуватись українською мовою (т.1 а.с.99-102).

Під час досудового розслідування, в суді першої та апеляційної інстанцій перекладач не залучався і відповідне клопотання від сторони захисту не надходило. Аудіозаписом на технічному носії інформації зафіксовано, що в суді першої інстанції обвинувачений відповідав на запитання, давав показання та звертався до суду російською мовою. Однак на поставлені українською мовою запитання ОСОБА_8 відповідав у швидкому темпі, без заминки. Це ж стосується і його пояснень та відповідей на запитання в суді апеляційної інстанції.

Вказані обставини беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_8 володіє державною мовою на достатньому рівні і послуг перекладача не потребує. Доводи ж обвинуваченого, висловлені в суді апеляційної інстанції, про те, що він не володіє юридичною термінологією, логічно пояснюються тим, що він не має відповідної освіти. А тому з метою забезпечення права на захист ОСОБА_8 і був призначений захисник.

У той же час, позиція обвинуваченого, який оспорює правову кваліфікацію його дій, а також подання ним апеляційної скарги українською мовою лише доводять розуміння ОСОБА_8 у повному обсязі суті висунутого обвинувачення.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, допущено не було.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_8 , обставину, що пом`якшує покарання, якою суд визнав те, що обвинувачений не має судимостей, обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, установлений в санкції відповідної частини статті закону України про кримінальну відповідальність, з конфіскацією майна.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3