УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України в рамках кримінального провадження № 0000182 від 22.05.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чорноморськ, Одеської області, українки, громадянці України, з вищою освітою, раніше не судимого, ФОП « ОСОБА_4 » зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000182 від 22.05.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що розпорядженням голови що рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської територіальної громади Одеського району Одеської області від 06.04.2022 № 78 «Про створення матеріального резерву Чорноморської міської територіальної громади Одеського району Одеської області для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій», з метою здійснення заходів, спрямованих на запобігання та ліквідацію наслідків надзвичайних ситуацій та надання термінової допомоги населенню Чорноморської міської територіальної громади Одеського району Одеської області, належної роботи щодо створення та використання місцевого матеріального резерву, здійснення контролю за його наявністю, відповідно до вимог пункту 15 частини 2 статті 19 та статті 98 Кодексу цивільного захисту України, постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 775 «Про затвердження Порядку створення та використання матеріальних резервів для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій», створено матеріальний резерв Чорноморської міської територіальної громади Одеського району Одеської області для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, затверджено порядок створення та використання матеріального резерву Чорноморської міської територіальної громади Одеського району Одеської області для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, визначено та затверджено номенклатуру та обсяги матеріального резерву Чорноморської міської територіальної громади Одеського району Одеської області, визначено відповідальними за створення матеріального резерву, а саме:

- управління економічного розвитку та торгівлі виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області - за резерв продовольства, одягу, взуття, предметів першої необхідності;

Так, з метою виконання Рішення виконавчого комітету Чорноморської міської територіальної громади Одеського району Одеської області від 06.04.2022 № 78 «Про створення матеріального резерву Чорноморської міської територіальної громади Одеського району Одеської області для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій» виконавчим комітетом Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, в особі міського голови ОСОБА_6 , що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Замовник), з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_4 , що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію № 2 556 95 (далі Постачальник), з іншої сторони, керуючись Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, та продовженого строку дії воєнного стану в Україні Указом Президента від 14 березня 2022 р. № 133/2022, Постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. № 169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану» (зі змінами), Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 р. № 181-р. «Питання запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні», Рішенням Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 01.03.2022 року № 195-VІІІ «Про затвердження Міської цільової програми сприяння територіальній обороні та посилення заходів громадської безпеки на території Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на 2022 рік», Рішенням Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 30.03.2021 року № 27- VІІІ «Про міську цільову програму розвитку цивільного захисту Чорноморської територіальної громади на 2021-2025 роки», враховуючи стан крайньої необхідності, без проведення тендерних процедур, укладено договір про поставку та передачу Постачальником у власність Замовнику товар згідно специфікації ДК 021:2015: 15890000-3- продукти харчування та сушені продукти різні (15897200-4 консерви), а саме консерви (тушковане м`ясо свинини з горохом) у кількості 28 888 на загальну суму 1 299 960 грн.

Пунктом 2.1. Договору визначено Постачальник гарантує якість Товару.

Пунктом 2.2. Договору визначено Постачальник повинен постачати товар, якість якого відповідає діючим, на момент його виробництва, державним стандартам України для даного типу товару.

Пунктом 2.3. Договору визначено на вимогу Замовника відповідність якості товару повинна підтверджуватися Постачальником - посвідченням виробника, сертифікатом відповідності Української системи сертифікації тощо.

Пунктом 2.4. Договору визначено - у випадку поставки товарів більш низької якості, чим встановлено стандартами для даного типу товару, Замовник має право відмовитися від прийняття та оплати Товару.

Пунктом 2.5. Договору визначено - Замовник в момент отримання Товару зобов`язаний перевірити кількість Товару, його комплектність, цілісність тари, а також відсутність ознак пошкодження або псування Товару і у випадку їх виявлення негайно скласти відповідний Акт та письмово повідомити Постачальника.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів, порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються)з неї регулюються Законом України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» (далі Закон № 771).

Статтею 37 вищевказаного Закону № 771 забороняється обіг об`єктів санітарних заходів, якщо ці об`єкти: небезпечні, непридатні до споживання, або неправильно марковані. Згідно статті 1 Закону № 771 «небезпечний харчовий продукт - харчовий продукт, що є шкідливим для здоров`я та/або непридатним для споживання. Під час встановлення небезпечності харчового продукту враховуються: звичайні умови використання харчового продукту споживачем, кожна стадія його виробництва, переробки та обігу». Цією ж статтею визначені поняття «непридатного харчового продукту» та «неправильно маркованого харчового продукту», а саме: «непридатний харчовий продукт - харчовий продукт, який містить сторонні речовини та/або предмети, пошкоджений в інший спосіб та/або зіпсований у результаті механічних, та/або хімічних, та/або мікробних факторів»; «неправильно маркований харчовий продукт - харчовий продукт, маркування якого не відповідає вимогам законодавства». Крім цього, статтею 37 Закону № 771 забороняється: обіг харчових продуктів на потужностях, що не відповідають вимогам санітарних заходів та обіг харчових продуктів, вироблених на потужностях, щодо яких не отримано експлуатаційного дозволу, передбаченого цим Законом, або дія якого тимчасово припинена. Статтею 20 Закону № 771, операторів ринку зобов`язано вилучати та/або відкликати у встановлених законом випадках харчові продукти, які перебувають в обігу, якщо встановлено, що ці продукти можуть спричинити шкідливий вплив для здоров`я людини та негайно письмово інформувати про виявлену невідповідність компетентний орган, а також про вжиті заходи для запобігання виникненню ризиків для споживача.

Правові та організаційні засади надання споживачам інформації про харчові продукти з метою забезпечення високого рівня захисту здоров`я громадян і задоволення їхніх соціальних та економічних інтересів встановлено Законом України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» (далі Закон № 2639).

Відповідно до статті 1 Закону № 2639 інформація про харчовий продукт інформація, що стосується харчового продукту, яка надається кінцевому споживачеві шляхом зазначення у маркуванні, інших супровідних документах та матеріалах або в інший спосіб (у доступній наочній формі), встановлений для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування, у тому числі з використанням сучасних засобів дистанційного зв`язку або усних повідомлень.

Згідно статті 4 Закону № 2639 будь-який харчовий продукт, призначений для кінцевого споживача або закладу громадського харчування, має супроводжуватися інформацією про харчовий продукт відповідно до вимог цього Закону: інформація про харчовий продукт має бути точною, достовірною та зрозумілою для споживача, інформація про харчовий продукт не повинна вводити в оману, зокрема щодо характеристик харчового продукту, у тому числі його категорії, характерних ознак, властивостей, складу, кількості, мінімального терміну придатності або дати «вжити до», країни походження або місця походження, способу виробництва (виготовлення). В статті 5 Закону № 2639 зазначено обов`язки операторів ринку харчових продуктів: оператор ринку харчових продуктів, відповідальний за інформацію про харчовий продукт, зобов`язаний забезпечити наявність і точність інформації про харчовий продукт відповідно до цього Закону (визначення терміну «оператор ринку харчових продуктів» надається в статті 1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» - суб`єкт господарювання, який провадить діяльність з метою або без мети отримання прибутку та в управлінні якого перебувають потужності, на яких здійснюється первинне виробництво, виробництво, реалізація та/або обіг харчових продуктів та/або інших об`єктів санітарних заходів (крім матеріалів, що контактують з харчовими продуктами), і який відповідає за виконання вимог цього Закону та законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів

Закон України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» (далі Закон № 1393) встановлює правові та організаційні засади вилучення з обігу, переробки, утилізації, знищення або подальшого використання неякісної та небезпечної продукції з метою недопущення негативного впливу такої продукції на життя, здоров`я людини, майно і довкілля.

Відповідно до статті 1 Закону № 1393 до неякісної та небезпечної продукції відноситься:

продукція, яка не відповідає вимогам чинних в Україні нормативно-правових актів стосовно відповідних видів продукції щодо її споживчих властивостей;

продукція, яка не відповідає обов`язковим вимогам чинних в Україні нормативно- правових актів щодо її безпеки для життя і здоров`я людини, майна і довкілля;

продукція, якій з метою збуту споживачам виробником (продавцем) навмисне надано зовнішнього вигляду та (або) окремих властивостей певного виду продукції, але яка не може бути ідентифікована як продукція, за яку вона видається;

продукція, під час маркування якої порушено встановлені законодавством вимоги щодо мови маркування та (або) до змісту і повноти інформації, яка має при цьому повідомлятися;

продукція, строк придатності якої до споживання або використання закінчився;

продукція, на яку немає передбачених законодавством відповідних документів, що підтверджують якість та безпеку продукції.

Статтею 32 Закону № 1393 визначено вимоги до харчових продуктів, де харчові продукти, які знаходяться в обігу на території України, повинні відповідати вимогам законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів.

Окрім цього статтями 5 та 6 Закону № 1393 зазначено, що неякісна та небезпечна продукція підлягає обов`язковому вилученню з обігу. Вилучення неякісної та небезпечної продукції з обігу здійснюється власником цієї продукції за його рішенням або за рішенням спеціально уповноважених органів виконавчої влади відповідно до їх повноважень. Власник продукції зобов`язаний вилучити з обігу неякісну та небезпечну продукцію, привести її, при можливості, у відповідність з вимогами відповідних нормативно-правових актів або забезпечити переробку, утилізацію чи знищення такої продукції у порядку, передбаченому цим Законом.

Стаття 37 Закону № 771 наголошує, що вилучені об`єкти санітарних заходів, які неможливо повернути в обіг, використовуються для інших, ніж споживання населенням, цілей або підлягають знищенню. Знищення об`єктів санітарних заходів, повернення їх в обіг для споживання людиною або для інших цілей здійснюються оператором ринку за його рахунок.

Також встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 27.12.2010 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як фізична особа-підприємець (код РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження АДРЕСА_1 ), здійснюючи адміністративно-господарські функції та являючись службовою особою в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України, підозрюється у тому, що вона, 08.04.2022, перебуваючи на території адміністративної будівлі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 33, більш точний час встановити не надалось можливим, на виконання умов договору № 39 від 07.04.2022 про поставку та передачу товару згідно специфікації ДК 021:2015: 15890000-3- продукти харчування та сушені продукти різні (15897200-4 консерви), а саме консерви (тушковане м`ясо свинини з горохом) у кількості 28 888 на загальну суму 1 299 960 гривень, який укладений між виконавчим комітетом Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області в особі міського голови ОСОБА_6 та ФОП « ОСОБА_4 » код за РНОКПП: НОМЕР_1 , діючи умисно в особистих інтересах та інтересах третіх осіб, керуючись мотивами незаконного збагачення за рахунок бюджетних коштів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність будь-яких товаросупровідних документів на товар та документів, що засвідчують його якість, не маючи як ФОП експлуатаційного дозволу на потужності операторів ринку, які здійснюють діяльність з виробництва та/або зберігання харчових продуктів тваринного походження (у тому числі м`ясних консервів) поставила Чорноморській міській раді Одеського району Одеської області товар, який не відповідає вимогам чинних в Україні нормативно-правових актів стосовно відповідних видів продукції щодо її споживчих властивостей, щодо безпеки для життя і здоров`я людини, товар який не може бути ідентифікований як продукція, за яку він видається, так як не має відповідного маркування та інформації про «дату виробництва», «дату придатності» та «вміст», товар який не можливо реалізувати на внутрішньому ринку України, а представник виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області заступник міського голови ОСОБА_7 прийняв його, про було складено відповідний документ - видаткову накладну № 036 від 08.04.2022, в якій поставили свої підписи ОСОБА_4 як постачальник та ОСОБА_7 як представник виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області.

Внаслідок підписання видаткової накладної № 036 від 08.04.2022, з місцевого бюджету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області 11.04.2022, а саме з розрахункового рахунку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області № UA 0019159 відкритому в Державній казначейській службі України на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_4 » № НОМЕР_2 відкритому в АБ «Південний» незаконно перераховано бюджетні кошти у сумі 1 299 960 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 незаконно заволоділа бюджетними коштами у сумі 1 299 960 гривень, чим завдала Чорноморській міській раді Одеського району Одеської області майнову шкоду, яка більше, ніж в шістсот разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення і є особливо великим розміром.

05.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

07.06.2023 ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси до підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний у вигляді тримання під вартою тримання з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 03.08.2023, включно, із визначенням розміру застави у розмірі 485 (чотирьохсот вісімдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 301 740, 00 (один мільйон триста одна тисяча сімсот сорок) гривень.

В той же час, 08.06.2023 за ОСОБА_4 внесено заставу та останню звільнено з під варти.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та клопотання просив задовольнити.

Захисник та підозрювана не заперечували протии задоволення клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 01.06.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України за кваліфікуючими ознаками: прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище.

07.06.2023 ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси до підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний у вигляді тримання під вартою тримання з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 03.08.2023, включно, із визначенням розміру застави у розмірі 485 (чотирьохсот вісімдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 301 740, 00 (один мільйон триста одна тисяча сімсот сорок) гривень.

В той же час, 08.06.2023 за ОСОБА_4 внесено заставу та останню звільнено з під варти.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, слідчим суддею встановлено таке.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України підтверджується: висновком судово-почеркознавчої експертизи № 114 від 21.04.2023, відповідно до якої встановлено, що підпис у договорі на поставку товарів № 39 від 07.04.2022 у графі «Директор____Сніжана Добровольська» виконаний ОСОБА_4 . Крім того даною експертизою встановлено, що підпис у видатковій накладній № 036 від 08.04.2022 у графі «від постачальника ____ ОСОБА_4 » виконаний ОСОБА_4 ;

висновком судово-економічної експертизи № 23-2228 від 22.05.2023 підтверджуються господарські операції між Виконавчим комітетом ЧМР та ФОП « ОСОБА_4 » за укладеним договором № 39, в порядку виконання Постанови КМУ від 28.02.2022 № 169, щодо закупівлі м`ясних консервів в кількості 28 888 одиниць підтверджується на загальну суму 1 299 960, 00 грн.;

висновком товарознавчої експертизи № 23-2014 від 11.05.2023 в зв`язку з відсутністю товаросупровідних документів та не задоволенням клопотання в частині надання висновку фахівців у галузі хімічних, фізичних, біологічних досліджень щодо інформації про харчовий продукт, а саме вид сировини, масову частку жиру, масову частку кухонної солі, наявність сторонніх домішок та ін., та відповідності фізико-хімічних показників вимогам нормативно-технічній документації та відсутності на об`єктах дослідження етикеток та маркування із інформацією щодо назви та повної адреси підприємства виробника, його товарний знак та телефон, адреса об`єкта виробництва, також відсутні назва виробу, сорт та складу порядку переваги складників, зокрема харчових добавок, які використовувались під час виробництва, маса нетто, кінцева дата споживання, дата виробництва та строк придатності, умови використання: інформаційні дані про харчову та енергетичну цінність 100г продукту та ознаки ДСТУ або позначення цього стандарту наразі однозначно визначити найменування та призначення наданих об`єктів дослідження, умови приймання, зберігання та відпуску даних товарів не надається за можливе;

протоколами допиту свідків директора ОСОБА_9 та головного бухгалтера ОСОБА_10 ТОВ «Агрофірма «ЕВРІКА», які заперечували факт поставки «м`ясних консерів тушкованого м`яса» ФОП « ОСОБА_4 » та відповідно до умов договору поставлялася продукція (овочева консервація), розрахунок проводився на банківський рахунок вказаний у договорі, що підтверджується офіційною відповіддю ТОВ «Агрофірма «ЕВРІКА» від 19.01.2023, згідно якої ТОВ «Агрофірма «ЕВРІКА» не виготовляло для ФОП « ОСОБА_4 » м`ясні консерви, які б остання поставила на користь ЧМР.

протоколами оглядів приміщень (місця зберігання м`ясної продукції), які проводились слідчим із залученням представників Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, а саме оглядів приміщення на території Чорноморського економіко-правового ліцею № 1 Чорноморської міської ради Одеської області за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, пров. Шкільний, 8 та АДРЕСА_3 , під час яких встановлені неналежні умови зберігання м`ясної продукції, порушення санітарно-гігієнічних норм, відсутність необхідного холодильного обладнання та основне це фіксування спеціалістами Держпродспоживслужби відсутності будь-якого маркування на м`ясних консервах, що також підтверджується листом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 06.04.2023 № 271/17.1 та довідкою головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини м. Одеси (додаток до протоколуогляду)

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у її вчиненні, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Також, на даний час ОСОБА_4 відомі анкетні дані свідка, на показання якого сторона обвинувачення посилається в обґрунтування пред`явленої йому підозри та який у випадку направлення обвинувального акту до суду, буде допитуватися безпосередньо судом, а тому слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюваною ОСОБА_4 на свідка, схиляючи його до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Посилання захисту на те, що встановлені ризики відсутні в рамках кримінального провадження не знайшли свого підтвердження.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_8 ..

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваної ОСОБА_4 , у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваною ОСОБА_4 , обов`язків.

Встановлені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і руху кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, зокрема ризику можливого переховування підозрюваного, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П. 80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Враховуючи наведені вище обставини, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню, оскільки під час його розгляду прокурором доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного вище злочину, наявність вищевказаних ризиків, що є підставою подальшого застосування до підозрюваної ОСОБА_4 , запобіжного заходу, а також неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування інших менш суворих запобіжних заходів, що передбачені ст. 176 КПК України.

При обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу були встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. На даний час вказані ризики несуттєво зменшились, за такого, вважаю необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити до 30 жовтня 2023 року включно строк дії обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2023 року про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України в рамках кримінального провадження № 0000182 від 22.05.2023 року відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити строк дії визначених ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного заходу від 07.06.2023 року обов`язків до 30 жовтня 2023 року включно, а саме:

- прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

У разі порушення підозрюваним вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного з явки за першою вимогою слідчого, прокурора чи суду, або не повідомлення ним про зміну місця свого проживання слідчому, прокурору чи суду, внесену заставу, ким би її не було внесено, буде звернуто у доход держави, та вирішено питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Одеського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1