ЄУН № 337/2480/23
Провадження № 1-кп/337/234/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2023 м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачуваного ОСОБА_4 ,

захисника (адвоката) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00076 від 21.02.2023 по обвинуваченню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Південне Нікопольського району Дніпропетровської області, офіційно не працевлаштованого, має повну загальну середню освіту, неодружений, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.03.2010 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України), ч. 2 ст. 186 КК України, ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 16.12.2010 Нікопольським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України, ч. 1 ст. 309 КК України, ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покаранням за вироком суду від 19.03.2010 до відбування 5 років позбавлення волі;

- 08.07.2014 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 390 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України частково приєднано невідбутий строк 1 місяць за вироком Нікопольського міського суду від 16.12.2010 до відбуття 1 рік 1 місяць, позбавлення волі;

- 15.07.2016 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 , ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 15.01.2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

- 05.03.2021 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187, КК України, ч. 2 ст. 355 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2020 більш суворим, призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи особою раніше засудженою за скоєння корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин з корисливих мотивів.

21.02.2023 приблизно о 14:00 ОСОБА_4 , перебуваючи поряд за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новгородська, буд. 26 Б, маючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_6 (далі потерпілий, ОСОБА_6 ), діючи умисно, шляхом зловживання довірою, реалізуючи свій злочинний умисел, під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «Tecno POP3», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 .

Однак, після здійснення телефонного дзвінка, мобільний телефон власнику -потерпілому ОСОБА_6 , не повернув та покинув місце вчинення кримінального правопорушення. В подальшому, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , завдав потерпілому ОСОБА_6 , матеріальну шкоду у розмірі 1000, 00 грн.

Таким чином ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 190 КК України , тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні за участі захисника ОСОБА_5 , обвинувачуваний ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав, зазначивши наступне.

21.02.2023 о 14:00, перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новгородська, буд. 26 Б, у нього виник умисел заволодіти чужим телефоном. Під приводом здійснення телефонного дзвінка він попросив у потерпілого ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «Tecno POP3». В подальшому, після здійснення телефонного дзвінка мобільний телефон потерпілому ОСОБА_6 , не повернув та покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Розпорядившись даним мобільним телефоном на власний розсуд, здавши його до ломбарду.

В скоєному щиро кається, повідомив , що має наміри влаштуватися на службу до Збройних Сил України, тому прохав призначити покарання не пов`язане з позбавленням його волі.

Прокурор ОСОБА_3 , вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Потерпілий ОСОБА_6 , належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання кримінального провадження, до суду не прибув. Раніше подавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши що не має наміру подавати цивільний позов. Вирішення питання про міру покарання відносить на розсуд суду.

Обвинувачуваний та захисник не заперечували проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Оскільки обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачуваний правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позицій немає, то суд відповідно до ст. 349 КПК України за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а обмежився допитом обвинувачуваного, обов`язковість якого встановлено частиною 4 статті 349 КПК України, а також дослідженням характеризуючих даних обвинувачуваного.

Окрім того, суд з`ясував, чи правильно обвинувачуваний розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинувачуваному та його захиснику, що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинувачуваного, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинувачуваного у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Обставини, що пом`якшують покарання судом визнається щире каяття, добровільне відшкодування шкоди .

Обставин , що обтяжують покарання не встановлено.

Суд при призначенні покарання виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положеннями ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно повністю відшкодував заподіяну ним шкоду шляхом повернення майна потерпілому, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, тому суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі , в межах передбачених санкцією ч.2 ст.190 КК.

Разом з тим, суд вважає неможливим досягти мети виправлення та перевиховання обвинуваченого без його ізоляції від суспільства. Адже обвинувачений ОСОБА_4 раніше шість разів притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став та після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив кримінальне правопорушення. Обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Відповідно до вимог ч.2 ст.377 КПК при засудженні до обмеження волі суд з урахуванням особи та встановлених під час кримінального провадження обставин має право звільнити обвинуваченого з-під варти. Дана норма надає суду право, а не обов`язок, прийняти рішення про звільнення обвинуваченого з-під варти. Із урахуванням особи обвинуваченого та встановлених у даному кримінальному провадженні обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав реалізації судом вказаного права і про доцільність залишення ОСОБА_4 під вартою. Так ОСОБА_4 не працює, не має стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення, ухилявся від органів досудового розслідування у зв`язку з чим оголошувався у розшук. У зв`язку з чим, з метою забезпечення виконання вироку суду , засуджений ОСОБА_4 має бути направленний до виправного центру у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, як передбачено ч.2 ст. 57 КВК України, а запобіжний захід у виді тримання під вартою діє відносно ОСОБА_4 до моменту прибуття засудженого до місця відбування покарання. У відповідності до ч.2 ст.58 КВК України у строк покарання ОСОБА_4 за правилами, передбаченими у статті 72 КК України , слід зарахувати час попереднього його ув`язнення під вартою, а також час його слідування під вартою до виправного центру. Цивільний позов в межах даного кримінального провадження не заявлявся. Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України. Витрати на проведення судових експертиз по кримінальному провадженню становлять: 377, 56 грн. (судова товарознавча експертиза за експертною спеціальністю «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів» за № СЕ 19/108 23/3719 ТВ від 15.03.2023, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , на користь держави.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців обмеження волі. Початок строку відбування покарання рахувати з 16 квітня 2023 року , моменту затримання. Відповідно до ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування ним покарання час перебування під вартою з 16.04.2023 року до дня його прибуття під вартою до місця відбування ним покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без змін до моменту прибуття засудженого до місця відбування покарання в порядку передбаченому ч.2 ст. 57 КВК України.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дохід держави 377, 56 грн., вартість витрат на залучення експертів.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки «Tecno POP3» в корпусі сріблястого кольору , який переданий на зберігання до камери речових доказів ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області- повернути потерпілому ОСОБА_6

- індивідуальну частину Договору про надання фінансового кредиту та застави № від 23.02.2023 , DVD-R компакт-диск з відеозаписом з камер відеоспостереження з ломбарду "Капітал" - залишити в матеріалах кримінального провалдження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1