Справа № 938/38/23
Номер провадження № 1-кп/938/36/23
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

25 травня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 24.11.2022 за №0000087 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

у провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Судовий розгляд даного кримінального провадження було відкладено на 25.05.2023.

В судове засідання до Верховинського районного суду 25.05.2023 з`явилися: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 , приймали участь в судовому засіданні в режимі відеконференції з приміщення ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12"

Прокурором у кримінальному провадженні прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів, яке датоване 24.05.2023.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що відповідне клопотання було вручено йому 24.05.2023.

Відтак, суд приходить до висновку, що обвинувачений ознайомлений із клопотанням про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у строки, визначені ст.184 КПК України.

Захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні також підтвердив, що клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вручено йому та обвинуваченому завчасно, в межах строків визначених ст.184 КПК України.

Подане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого відповідно до ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2023 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12). Строк дії ухвали продовжувався ухвалою суду від 06.04.2023 та в частині запобіжного заходу становить 60 днів до 04.06.2023, включно. Зазначає, що завершити судовий розгляд у кримінальному провадженні до зазначеної дати неможливо.

Вважає, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину та на даний час існують підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як, ризики, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які існували на стадії досудового розслідування не зменшилися та продовжують існувати, а саме, що зазначені у п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України. Зокрема, ОСОБА_3 , зважаючи на відомі йому факти встановлення органом слідства беззаперечних доказів його вини та перебуваючи в статусі обвинуваченого, усвідомлюючи можливість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі, за вчинення ним тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки він зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1 прибув з метою провідати свою колишню співжительку та їхню спільну малолітню дитину, після чого мав повертатися до місця свого постійного проживання. На даний час між обвинуваченим ОСОБА_3 та його колишньою співжителькою ОСОБА_7 стосунки розірвано, що свідчить про відсутність в обвинуваченого тісних соціальних зв`язків на території Верховинського району. Крім цього, відповідно до довідки виданої Верховинською селищною радою від 24.11.2022 за № 433/04-36/22 встановлено, що станом на 24.11.2022 року ОСОБА_3 не зареєстрований по Верховинській селищній раді через програмний комплекс «Соціальна громада» або мобільний за стосунок Дія, як внутрішньо переміщена особа.

Також вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки з останніми ОСОБА_3 добре знайомий та перебуваючи на волі, маючи можливість вільного пересування і необмежну можливість спілкування з свідками по даному кримінальному проваджені буде незаконно впливати на них, перешкоджаючи таким чином встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав. Однак зазначив, що із встановлених судом ризиків передбачених ст. 177 КПК України, при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, продовжує існувати тільки один ризик, а саме можливість обвинуваченого переховуватись від суду. Щодо можливості обвинуваченого впливати на потерпілого та свідків, то такий на даний час припинився, оскільки на даний час допитано всіх свідків у даному кримінальному провадженні, а також потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечив.

Захисник ОСОБА_6 також не заперечив проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що така його позиція відповідає волі його підзахисного. З урахуванням позицій учасників кримінального провадження, досліджених доказів та вимог закону суд прийшов до наступного висновку.

Так, 24.11.2022 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.121 КК України у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087.

18.01.2023 від Косівської окружної прокуратури до Верховинського районного суду поступив обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000087 від 24.11.2022 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2023 відносно ОСОБА_3 вказаний обвинувальний акт призначено до судового розгляду та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 17.04.2023, включно.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2023 продовжено дію запобіжного заходу - тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів до 04.06.2023, включно.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на вищевказані положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд керується приписами ч.ч.1-3 ст.331 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якими під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.4 ст.176 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Положеннями ч.1 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.ч.3,5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч.2 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжує існувати, заявлений органом досудового розслідування та попередньо врахований судом ризик, що визначений у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: що обвинувачений ОСОБА_3 усвідомлюючи можливість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі, за вчинення ним тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

На даний час, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 перебуває на розгляді в суді та проводиться судове слідство в ході якого слід дослідити речові докази та допитати обвинуваченого. Також стороною захисту заявлено клопотання про надання їм часу для збору та подачі суду додаткових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд оцінює, тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 злочину, наслідки злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним, а також обставини, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема суд приходить до висновку, що на даний час продовжує існувати заявлений прокурором та врахований попередньо судом ризик, передбачений частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зокрема, ОСОБА_3 , є особою молодого працездатного віку, зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1 , до селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області прибув з метою провідати свою колишню співжительку та їхню спільну малолітню дитину, після чого мав повертатися до місця свого постійного проживання. На даний час між ним та його колишньою співжителькою ОСОБА_7 стосунки розірвано, що свідчить про відсутність в нього тісних соціальних зв`язків на території Верховинського району. Крім того, відповідно до довідки, виданої Верховинською селищною радою від 24.11.2022 року за № 433/04-36/22 встановлено, що станом на 24.11.2022 року ОСОБА_3 не зареєстрований на території Верховинської селищної ради через програмний комплекс «Соціальна громада» або мобільний застосунок Дія, як внутрішньо переміщена особа. Відтак обвинувачений ОСОБА_3 усвідомлюючи, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке в санкції передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що згідно ухвали суду від 17.02.2023 при обранні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено відсутність передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України ризику, а саме щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків.

У поданому до суду 25.05.2023 клопотанні про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, прокурор зазначає про існування такого ризику, однак в судовому засіданні під час розгляду клопотання, прокурором в усному порядку заявлено, що такий ризик відпав, оскільки на даний час судом безпосередньо допитано потерпілого та всіх свідків.

За таких обставин, враховуючи всі вищенаведені відомості у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, яким прокурор обґрунтовує необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою.

Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України (частина 1 статті 184 Кримінального процесуального кодексу України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Від обвинуваченого та/чи його захисника не поступало до суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Також суд вважає, що жоден із інших передбачених процесуальним законом, більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти встановленим судом ризикам.

З огляду на викладене суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд керується ч.4 ст.183 КПК України, у відповідності до якої при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного зі застосуванням насильства, то суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

З урахуванням викладених обставин суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 на строк, що не перевищує 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу - тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)", без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу становить 60 днів з 12год 35хв. 25 травня 2023 року по 12год 35 хв 23 липня 2023 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 та покласти на нього контроль за виконанням даної ухвали.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_8