Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/330/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 10 квітня 2023 року по 08 червня 2023 року включно.

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 , та адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: на домашній арешт з перебуванням по місцю проживання сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 або ж на заставу в розмірі 450 мінімальних заробітних плат визначеною ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.02.2017 року. Витребувати копія запису судового засідання від 27.02.2023 року та матеріали клопотання прокурора про продовження строку запобіжного разом із запереченням апелянта. Повторно дослідити докази надані стороною захисту у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та ігноруванням практики Європейського суду з прав людини. Вказує, що оскаржувана ухвала ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах.

Звертає увагу на те, що всі свідки, крім свідка обвинувачення, який не з`являється у судові засіданні, допитані та вказали на непричетність до події злочину апелянта. Судом повністю досліджені докази сторони обвинувачення.

Також апелянт зазначає, що судом не враховано те, що він має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Звертає увагу, що з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пройшло вже понад 6 років і 5 місяців, а тому виправдовувати подальше тримання під вартою лише можливістю призначення суворої міри покарання, на думку обвинуваченого ОСОБА_6 є неприпустимо.

На його переконання, пред`явлене обвинувачення не містить ознак обґрунтованості, а ґрунтується на припущеннях, домислах, спотворених та необ`єктивних даних.

Адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_12 з тримання під вартою на особисте зобов`язання поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано практику Європейського суду з прав людини та не змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання незважаючи на тривале перебування обвинуваченого під вартою; втрату актуальності ризиків, передбачених ст.177 КПК України на які посилається прокурор; на етапі досудового слідства так і в суді ОСОБА_8 надавав покази, брав участь у слідчому експерименті, не надавав суперечливих чи неправдивих показів та щиро розкаявся у вчиненому.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_8 слід надати можливість захищати територіальну цілісність України, змінивши останньому запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Адвокати ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, до суду не з`явилися.

Водночас адвокат ОСОБА_7 подала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Відтак, враховуючи вимоги ст. 422-1 КПК України, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності захисників, які були належним чином повідомлені, оскільки їх відсутність не є перешкодою для розгляду кримінального провадження.

Також апеляційним судом були вжиті заходи для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з участю обвинуваченого ОСОБА_6 , однак останній після початку судового розгляду покинув судове засідання, яке відбувалося в режимі відеоконференції із Львівською установою виконання покарань №19.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги захисника, думку прокурора ОСОБА_9 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час досудового розслідування 26 вересня 2016 року затримано ОСОБА_8 , а 27 вересня 2016 року затримано ОСОБА_6 , в подальшому до вказаних осіб слідчим суддею було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

У ході підготовчого судового засідання ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. В подальшому такі неодноразово продовжувались судом, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року.

Розглянувши заявлене в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та даних про особи обвинувачених, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останнім запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі. При цьому суд виходив з принципу забезпечення захисту інтересів суспільства, які переважають правило поваги до особистої свободи, оскільки життя людини є найвищою цінністю.

Окрім того, судом першої інстанції враховано особи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , стан їх здоров`я, сімейний стан та соціальні зв`язки.

З висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою погоджується і колегія суддів, оскільки прокурор в суді довів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а суд дослідив та належним чином оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу та вважає, що застосування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання обвинуваченого та сімейний стан останнього не спростовують викладених в ухвалі висновків суду і не дають переконання у тому, що зазначені соціальні фактори справлять стримуючу дію й забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінальних правопорушень, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді