Єдиний унікальний номер 205/3845/21
1-кп/205/522/23
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/522/23 Справа № 205/3845/21
У Х В А Л А

21 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження №0001878 від 10.10.2020 стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Закатала, Республіка Азербайджан, громадянин Азербайджана, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, без постійного місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушен ня, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (надалі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА :

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор, в порядку ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченому ОСОБА_5 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК запобігти яким можливо лише шляхом застосування до обвинуваченого виключного запобіжного заходу.

Потерпілий ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вважали його безпідставним та просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів, заслухавши заявлене клопотання прокурора, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши їх доводи та обґрунтування доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження колегія суддів доходить висновку, що обґрунтування, викладені у клопотанні прокурора частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, з огляду на таке.

Так, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, яке спричинило смерть потерпілого та яке, відповідно до ст. 12 КК, належить до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому розуміючи можливе застосування такого суворого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Більше того, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_5 не є громадянином України, тобто до нього не застосовуються будь-які обмеження для виїзду за кордон, останній може перейти на нелегальне становище та перетнути державний кордон України з метою ухилення від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слідчий суддя враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, а тому вказаний ризик також є доведеним прокурором, оскільки судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не завершено, судом не допитано свідків сторони обвинувачення, а тому обвинувачений ОСОБА_5 потенційно може впливати на них, з метою схилити їх до зміни показів на власну користь, а тому існування вказаного ризику, на переконання колегії суддів, прокурором доведено у повному обсязі.

В той же час, колегія суддів зазначає, що прокурором не надано будь-яких підтверджень існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим зазначені доводи клопотання прокурора колегія суддів вважає неприйнятними.

Відповідно до ст. 178 КПК, колегія суддів враховує, що обвинувачений раніше не судимий, офіційно не працевлаштований має постійне місце мешкання.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, колегія суддів повно та об`єктивно дослідивши усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, стадію розгляду кримінального провадження, який фактично закінчився, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК і вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленому ризику.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на вказане положення закону та враховуючи фактичні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що на даному етапі судового розгляду, недоцільним є визначення застави ОСОБА_5 , як альтернативного запобіжного заходу, оскільки на переконання колегії суддів вказаний запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленому ризику переховування.

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 372 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 19 листопада 2023 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3