Справа № 950/82/22
Провадження № 1-кп/591/323/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , законного представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_10 , розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 343 КК України та прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, яке прокурор підтримав в судовому засіданні.

Захисник подав письмове заперечення на клопотання прокурора, яке підтримав в судовому засіданні, вказавши на недоведеність ризиків, зменшення раніше встановлених ризиків з огляду на тривалий час перебування під вартою. Крім того, ОСОБА_6 потребує лікування та прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав позицію захисника та просив застосувати до нього домашній арешт.

Представник та законний представник потерпілої підтримали клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників, дослідивши клопотання прокурора, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тобто, з урахуванням стадії розгляду справи та тривалості запобіжного заходу, прокурору недостатньо обмежитись поданням клопотання, яке є аналогічним всім попереднім клопотанням, без посилання на ряд нових фактів та обставин, які обумовлюють доцільність наступного продовження строку тримання особи під вартою.

Так, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, як у клопотанні так і в судовому засіданні прокурор обґрунтовував лише тяжкістю покарання, тоді як з огляду на практику ЄСПЛ, ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Летельє проти Франції», п. 43). Натомість, жодних інших посилань на підтвердження вагомості ризику втечі, в тому обсязі, який існував на день обрання заходу, не наведено, що свідчить про зменшення цього ризику.

Також не надано прокурором і доказів щодо вчинення дій ОСОБА_6 , спрямованих на переховування від органу досудового розслідування чи суду, під час його перебування на волі впродовж тривалого часу, після початку розслідування, його обізнаності про це та до моменту затримання.

При встановленні актуальності ризику впливу на свідків та потерпілих, суд зазначає, що судом допитані всі потерпілі та частина свідків обвинувачення, при цьому, як зазначалось прокурором так і встановлено шляхом безпосереднього отримання судом показань від свідків, безпосередніх очевидців подій кримінальних правопорушень, які ставляться у вину ОСОБА_6 , не було, тобто прокурором на даний час не доведено, що ОСОБА_6 може впливати на свідків таким чином, що спотворяться фактичні обставини справи. Доводи прокурора в цій частині зводяться до загальних фраз, ним не деталізовано у чому саме та щодо яких показів конкретних свідків чи потерпілих можуть полягати залякування чи тиск з боку ОСОБА_6 , тим більше враховуючи той факт, що прокурором підтверджено відсутність зі сторони обвинувачення осіб, як безпосередніх очевидців подій, зазначених в обвинуваченні (серед решти свідків обвинувачення).

До того ж, слід взяти до уваги, що свідки обвинувачення проживають в іншому населеному пункті ніж ОСОБА_6 та, як зазначено вище, не доведено вчинення обвинуваченим дій до його затримання, спрямованих на тиск відносно згаданих осіб, що також в сукупності з наведеним свідчить про зменшення і цього ризику.

Натомість, частина вже допитаних судом осіб характеризувала ОСОБА_6 з позитивної сторони та вказувала на відсутність з його боку тиску, залякування чи іншого впливу на них.

Так само, перебіг розгляду, стадію провадження, вік обвинуваченого, стан його здоров`я та тривалість перебування особи під вартою переконує суд і в зменшенні ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, в тому числі з урахуванням завершення стадії збирання доказів.

Згадані висновки суду узгоджуються і з тим фактом, що тривалість розгляду, так само як і доцільність перебування особи під вартою зумовлено в певній мірі і з процесуальною поведінкою сторони обвинувачення, яка неодноразово не забезпечувала подання доказів суду або не вживала достатніх заходів для цього, що мало наслідком відкладення судових засідань та є обставиною, що стримує сторону захисту від реалізації свого права, передбаченого абз. 7 ч. 1 ст. 349 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, встановленого суттєвого зменшення згаданих ризиків та конкретних обставин кримінального провадження, наявності фактичного місця проживання у обвинуваченого в м. Суми, його міцних соціальних зв`язків, суд вважає, що прокурором у судовому засіданні не доведено того, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам.

На переконання суду, в даному випадку, такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт з покладенням на обвинуваченого обов`язків, які передбачені ч.5 ст.194 КПК України, дозволить забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні, оскільки саме це є основною метою застосування запобіжного заходу, а не покарання особи, вина якої не встановлена вироком суду.

Вирішуючи клопотання прокурора в згаданий спосіб, суд зважає в тому числі і на усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово наголошував на тому, що з плином часу, просуванням розслідування та розгляду справи, ризики, які зумовлювали доцільність перебування особи під вартою, неминуче втрачають своє значення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 199, 202, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора задовольнити частково та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , до 28 липня 2023 року включно, поклавши на нього такі обов`язки:

1) прибувати до суду за викликом;

2) не відлучатися з м. Суми без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи/ навчання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

6) носити електронний засіб контролю.

ОСОБА_6 негайно доставити до місця проживання та звільнити з-під варти.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді