ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2114/23 Справа № 203/4977/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001835 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

законного представника ОСОБА_11

в режимі відеоконференції:

особи, стосовно якої застосовані

примусові заходи

медичного характеру ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року у провадженні за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК застосовано стосовно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що, за обставин детально викладених в ухвалі суду першої інстанції ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №520 від 25 листопада 2022 року, ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі біполярного афективного розладу. За своїм психічним станом в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

Згідно з довідки КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» від 04.04.2023 ОСОБА_8 добровільно проходить стаціонарне лікування.

Враховуючи викладене, тяжкість вчиненого ОСОБА_8 у стані неосудності діяння та характер і тяжкість його захворювання, суд вважає за необхідне застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури просить ухвалу суду змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання суду на спрямованість умислу його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Посилається на те, що виходячи з передбачених ст. 19 КК критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру, тому посилання суду на спрямованість умислу його дій при вчиненні суспільно небезпечних діянь, вважає безпідставним.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу охорони здоров`я з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не дотримався належним чином вимог ст. 94 КК та не врахував висновок судово-психіатричної екпертизи № 520 від 25.11.2022 стосовно ОСОБА_8 та застосував примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, а тому рішення суду не ґрунтується на правильному тлумаченні закону України про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного його застосування.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги першого заступника керівника обласної прокуратури та прокурора, який брав участь в судовому розгляді і суді першої інстанції та з підстав, викладених в скаргах, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні захисник, особа, стосовно якої застосовані примусові заходи медичного характеру та її законний представник заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими, з огляду на наступне.

За обставин детально викладених в ухвалі суду першої інстанції ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого на це законом дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці придбав без передбаченого на це дозволу короткоствольну, гладкоствольну вогнепальну зброю, а саме - самозарядний пістолет, що виготовлений шляхом переробки сигнального пістолета моделі Ekol Aras Compact, калібру 9 mm P.A.Knall, виробництва Туреччини (заводський номер стартового пістолета видалений), у конструкцію якого саморобним способом внесено зміни - видалена частина ствола з металевою заглушкою, що перешкоджала можливості проведення пострілу будь яким снарядом, замість неї встановлена трубка з нарізним гладким каналом та заглушений газовідвідний отвір ствола та розпочав незаконно носити вогнепальну зброю без передбаченого на це законом дозволу до 03.10.2022, в період часу з 23:40 по 00:10 години, за адресою: м. Дніпро, по пр. Пушкіна, біля буд. № 47, в ході проведення огляду місця події, ОСОБА_8 добровільно видав співробітникам поліції предмет схожий на пістолет.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 263 КК, як незаконне носіння та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: (1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (п. 1 ч. 1 ст. 93 КК).

Відповідно до частин 1-3 статті 94 КК залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, зокрема: (1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; (2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Як слідує з роз`яснень щодо правильного застосування положень закону у даній категорії справ, викладених в пунктах 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 № 7 Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, необхідно розмежовувати такі передбачені законодавством види примусової психіатричної допомоги і лікування, які застосовуються за рішенням суду:

а) примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізації до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом, що застосовуються до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини у стані осудності, але до постановлення вироку чи під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу;

б) примусове лікування, що здійснюється закладами охорони здоров`я чи медичними службами кримінально-виконавчих установ щодо осудних та обмежено осудних осіб, які вчинили злочини і мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК);

в) невідкладна примусова амбулаторна чи стаціонарна психіатрична допомога у психіатричних закладах, що надається особам, які за станом свого психічного здоров`я становлять небезпеку для себе або оточуючих, але не вчинили жодного суспільно небезпечного діяння, відповідальність за яке передбачена нормами КК.

Крім того, суд може покласти обов`язок:

а) пройти в закладах охорони здоров`я лікування від певних хвороб, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб, - на осудну чи обмежено осудну особу, яка вчинила злочин і звільнена від відбування покарання з випробуванням (п. 5 ч. 1 ст. 76 КК);

б) здійснювати обов`язковий лікарський нагляд щодо особи, яка має психічний розлад, у разі визнання недоцільним застосування до неї примусових заходів медичного характеру або його скасування (припинення) внаслідок поліпшення її психічного стану - на родичів або опікунів, котрим особа передана на піклування до її одужання (ч. 6 ст. 94, ч. 3 ст. 95 КК).

Слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 520 від 25 листопада 2022 року, ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі біполярного афективного розладу.

За своїм психічним станом в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

В теперішній час іспитований також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом (т. 1 а.к.п. 85 - 87).

Згідно з довідки КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» від 04 квітня 2023, долученої захисником ОСОБА_8 добровільно проходить стаціонарне лікування (т. 2 а.к.п. 48).

Відповідно до клопотання захисника, починаючи з 16 березня 2023 року та станом на час судового розгляду в суді першої інстанції (04 квітня 2023 року), ОСОБА_8 проходить стаціонарне лікування в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» через погіршення стану здоров`я (т. 2 а.к.п. 46).

Станом на час проведення апеляційного провадження, ОСОБА_8 проходить стаціонарне лікування в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» та брав участь апеляційному провадженні в режимі відеоконференції з вказаного закладу охорони здоров`я.

Оскарженою ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року, суд прийняв рішення: Застосувати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Статтею 94 КК визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК критерії в їх сукупності.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид.

Суд першої інстанції в цілому правильно встановивши фактичні обставини провадження, зокрема, що станом на час розгляду клопотання стан здоров`я ОСОБА_8 погіршився у зв`язку з чим він перебуває на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, що підтверджується відповідною медичною довідкою та інформацією, наданою стороною захисту, проте, постановляючи оскаржену ухвалу, не в повній мірі дотримався вимог ст. 94 КК та п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК, оскільки формулюючи рішення в резолютивній частині ухвали, фактично застосував примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, зазначив про амбулаторну психіатричну допомогу, тим самим поєднав два різні взаємовиключні види ПЗМХ в одній ухвалі.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, що таке рішення суду не ґрунтується на правильному тлумаченні закону України про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого, є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами провадження та текстом резолютивної частини оскарженої ухвали, проте таке порушення може бути усунуто судом апеляційної інстанції, шляхом зміни ухвали суду першої інстанції та приведення її у відповідність до вимог п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 94 КК, п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК.

Обґрунтованими є і вимоги та доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури в якій він ставить питання про зміну оскарженої ухвали, шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали посилання суду на спрямованість умислу ОСОБА_8 дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 КК осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема з вищезазначеного висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 є неосудною особою, оскільки у період інкримінованого йому діяння страждав і в цей час страждає на хронічне психічне захворювання у формі біполярного афективного розладу. За своїм психічним станом в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

Останній потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_8 скоїв суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності є правильним з огляду на наявність хронічного психічного захворювання, яким він страждав в період інкримінованого йому діяння та в даний час страждає, що позбавляло і на теперішній час позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними, тому суд обґрунтовано та відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК, застосував примусові заходи медичного характеру.

Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про наявність умислу у ОСОБА_8 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора вищого рівня, виходячи з положень статей 23, 24 КК умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідомого допускання їх настання.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Із зазначеним у висновку судово-психіатричної експертизи станом здоров`я ОСОБА_8 , що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК.

Отже, висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке відповідало його точному змісту, а відтак є неправильним застосуванням такого закону та підставою для зміни судового рішення, як про це ставить питання в апеляційній скарзі прокурор вищого рівня.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.06.2019, провадження № 51-8109км18 та від 26.06.2019, провадження № 51-6228км18.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

Зазначені вище обставини та положення закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції залишив поза увагою, у зв`язку з чим помилково зазначив в резолютивні частині ухвали два види примусових заходів медичного характеру та в мотивувальній частині своєї ухвали, що ОСОБА_8 вчиняв дії умисно, у зв`язку з чим ухвала суду в цій частині підлягає зміні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню та частковому задоволенню, а тому оскаржена ухвала підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання на спрямованість умислу ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК та приведенням у відповідність формулювання резолютивної частини ухвали в частині застосованого виду примусового заходу медичного характеру.

Керуючись ст. 94 КК, статтями 404, 405, 407, 513, 516 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на спрямованість умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.

Вважати застосованими до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4