гСправа № 187/509/14-к Провадження №1-кп/0187/6/23
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження № 0000312 від 17.04.2014 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ від 20.01.1995 за ч. 2 ст. 140, ст.43 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді 6 (шести) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02.06.2006 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2006 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2007 за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;

- вироком Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2008 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі;

- вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2009 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70. ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі; звільненого 09 березня 2012 року;

- вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30.03.2023 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимий необхідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи не зняту і не погашену судимість знову вчинив корисне кримінальне правопорушення, направлене проти власності громадян.

Повторно, 17.04.2014, близько 17.00 години ОСОБА_3 маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , де з метою здійснення свого злочинного умислу, діючи на досягнення злочинного результату, з корисливих мотивів, через не зачиненні на замок двері проник до приміщення будинку, де з-під скатертини на столі, таємно викрав грошові кошти в сумі 1430 гривень, які поклав до кишені одягнутих на ньому брюк та намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, але не довів свій злочинний умисел до кінця з незалежних від його волі причин, так як був застигнутий ОСОБА_7 .

Таким чином, своїми умисними злочинними діями, що виразились в замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням до житла ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчинені злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно в квітні 2014 року він зайшов на територію домоволодіння раніше знайомого ОСОБА_8 . Зайшовши до будинку, двері до якого були не зачинені, під скатертиною на столі він виявив грошові кошти в сумі 1430 грн., які забрав собі поклавши до кишені та почав виходити і в цей час його помітив ОСОБА_7 і затримав.

У вчиненому щиро розкаюється. Просить суворо його не карати, так як він для себе зробив всі необхідні висновки та бажає бути корисним для суспільства.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд пересвідчився, що позиція підсудного ОСОБА_3 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ч.3 ст. 349 КПК України суд допитав обвинуваченого та дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України знайшла своє підтвердження повністю в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд керуючись загальними засадами призначення покарання закріпленими в ст. 65 КК України через які реалізовано принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на досягнення мети покарання пов`язаної з виправленням засудженого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів (ст. 50 КК України).

ОСОБА_3 , не одружений, інвалідом не являється, має середню освіту, не працевлаштований, за місцем попереднього проживання характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікаря психіатрата нарколога, раніше судимий та має не зняту і не погашену судимість за злочини проти власності.

Як обставину, що пом`якшує покарання суд враховує щире каяття, так як підсудним усвідомлено та критично оцінено свою протиправну поведінку.

Обставиною, яка в силу статті 67 КК України обтяжує покарання підсудному, судом враховано рецидив злочинів і вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності злочину, вчиненого ОСОБА_3 , який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Таким чином, з урахування особи обвинуваченого, обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції, визначеної за вчинений ним злочин у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто, буде пропорційним легітимній цілі, яка переслідується таким покаранням. Підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті чи звільнення підсудного від покарання чи його відбування, судом не встановлено.

Суд враховує, що вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30.03.2023 ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. За таких умов на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з визначенням початку обрахунку строку відбування покарання з 28 грудня 2022 року.

Вирішуючи питання про зарахування попереднього ув`язнення, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання № 838-VIII від 26 листопада 2015 року - зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення № 2046-VIII від 18 травня 2017 року - попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який … застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Також вирішуючи питання про застосування ч. 5 ст. 72 КК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), відповідно до якого якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (від 26 листопада 2015 року).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У таких випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України).

По даному кримінальному провадженню правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 вчинив 17.04.2014.

Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2014 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т. 1 а.с 108-109). За протоколом особистого огляду затриманого або взятого під варту і огляд його речей, які знаходяться при ньому ОСОБА_3 затримано 17.04.2014 (т.1 а.с. 134).

Згідно листа ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 02.07.2014 на депозитному рахунку, перебуває застава у сумі 36 540 грн. за ОСОБА_3 . За повідомленням ОСОБА_3 , в зв`язку зі сплатою застави 03.07.2014 його звільнено з-під варти в зв`язку зі сплатою застави (т. 1 а.с. 132).

У відповідності до пунктів в) абзацу четвертого частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII у строк попереднього ув`язнення включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

За наведених обставин та з урахуванням вищевказаних вимог закону суд при ухваленні вироку зараховує обвинуваченому ОСОБА_3 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 квітня 2014 по 03 липня 2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлявся. За заявою потерпілого, матеріальних претензій до обвинуваченого, він немає.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 368-370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_3 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з17 квітня 2014 по 03 липня 2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та частково відбуте покарання за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року. Строк відбування покарання обчислювати з 28 грудня 2022 року.

Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 1430 грн. вважати повернутими потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1