Справа № 452/1339/23
Провадження № 1-кп/452/211/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 14 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корналовичі Самбірського району Львівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра,

-у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено на підставі Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, та який продовжено на підставі Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року

№ 2500-IX, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, який продовжено на підставі Указу Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

ОСОБА_4 в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 12 січня 2023 року приблизно о 22:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщенні, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , підійшов до господарського приміщення, відсунув металевий засув на дерев`яних дверях, відкрив їх, зайшов всередину, звідки таємно викрав одного кроля породи «Полтавське срібло» та одного кроля породи «Панон», чим спричинив потерпілій

ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1261,34 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4

ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке викладене у обвинувальному акті, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. При цьому показав, що дійсно, 12 січня 2023 року приблизно о 22:00 год. він викрав з господарського приміщення на подвір`ї своєї тітки ОСОБА_6 двох кролів. Викрадене майно у нього працівники поліції вилучили. У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненого. Просив пробачення у ОСОБА_6 , вона його пробачила, претензій не має. Просив суд суворо його не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не прибула, цивільний позов не заявляла, клопотань про необхідність відкладення розгляду справи від неї не надходило.

При цьому потерпіла ОСОБА_6 надала заяву про здійснення розгляду справи без її участі, просила обвинуваченого суворо не карати (а.с. 16).

Враховуючи думку присутніх учасників судового провадження щодо можливості проведення судового розгляду без участі потерпілої, керуючись вимогами ст. 325 КПК України, суд здійснив розгляд справи без участі потерпілої ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3

ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 прийшов до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення злочину, те, що від злочину не настало великих шкідливих наслідків, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 судом встановлено, що йому 50 років, на наркологічному обліку не перебуває (а.с.46), офіційно не працевлаштований; має постійне місце проживання, де характеризується посередньо (а.с. 48, 49); раніше не судимий (а.с. 50); перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом F 70.0 (а.с. 47).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 256 від 24.03.2023 року відповідно до діагностичних стандартів Міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду, діагностовані у ОСОБА_4 клінічні симптоми відповідають перебігу психічного розладу розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності.

ОСОБА_4 психічною хворобою не страждає, виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період інкримінованого правопорушення ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, та виявляв ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, які хоч і не досягли рівня хворобливих розладів, однак значною мірою впливали на достатнє розуміння ним ситуації правопорушення, власного місця та ролі в цій ситуації, а емоційно-вольові розлади привели до порушення контролю діяльності та здатності регулювати свою поведінку. А тому за своїм психічним станом ОСОБА_4 в період інкримінованого правопорушення, не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 56-58).

Відповідно до ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Обмежена осудність є юридичним поняттям, тому висновок про можливість застосування до особи положень ст. 20 КК України у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи (Постанова ВС від 29 липня 2021 року у справі № 755/5059/19).

Отже, оскільки згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 на час вчинення злочину мав психічний розлад, а тому в період інкримінованого правопорушення, не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, ОСОБА_4 є обмежено осудною особою.

Статтею 66 КК України визначено обставини, які пом`якшують покарання. Однак наведений у цій статті перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Такою обставиною може бути психічний стан обвинуваченого, зокрема, його обмежена осудність (Постанова ВС від 25 липня 2019 року у справі №156/98/18).

Отже, обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обмежена осудність обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом також надана оцінка досудовій доповіді Самбірського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Міністерства юстиції України від 12.05.2023, відповідно до якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільним покладення на правопорушника обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти у повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи (а.с. 37-42).

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинене кримінальне правопорушення, яке згідно зі

ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, встановлені судом, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України, із урахуванням положень ст. 69-1 КК України, бо вказане покарання, за своїм видом і розміром суд вважає справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до приписів ст. ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені ст. 76 КК України та Законом України «Про пробацію» наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.

Враховуючи особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого правопорушення, а також враховуючи кару як другорядну мету покарання, суд погоджується з думкою прокурора та органу пробації, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, тому вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України, при цьому покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Як встановлено судом, по даному кримінальному провадженню була призначена та проведена Львівським НДЕКЦ товарознавча експертиза № СЕ-19/114-23/1529-ТВ від 01.02.2023. Процесуальні витрати на проведення даної експертизи становлять 1132,68 грн. (а.с.51), і підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Ухвалами слідчої судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2023 року був накладений арешт на вилучене в ході огляду місця події майно, а саме: на 2 робочі рукавиці синього кольору та тушу кроля (а.с.53,54), які передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів та потерпілій ОСОБА_6 , відповідно (а.с. 52, 55)

Відповідно до частини 4 статті 175 КПК України, суд скасовує арешт вказаного майна.

На підставі ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів після набрання вироком законної сили необхідно вирішити таким чином, вищезазначені речові докази, які перебувають на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 залишити у її власності; 2 робочі рукавиці синього кольору, які передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів (квитанція № 00951 від 16.02.2023) знищити.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 175, 349, 366-368, 370, КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) грн. 68 коп.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2023 року.

Після набрання вироком законної сили речові докази, які знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 залишити у її власності; 2 робочі рукавиці синього кольору, які передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів знищити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.

Головуюча суддя