СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/531/23
Провадження №1-кп/547/70/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року смт Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

провівши в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 0000199, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Семенівка Семенівського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Семенівським РВ УМВС України в Полтавській області від 28.05.2003, освіта середня, непрацюючого, одруженого, не є інвалідом, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2023 приблизно о 17:30 год. ОСОБА_4 перебував у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_5 , де між останньою та ОСОБА_4 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 на грунті раптово виниклого конфлікту, маючи прямий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, наніс по ОСОБА_5 два удари долонею лівої руки в область обличчя з правої сторони, потім лівою та правою руками схопив її за праву та ліву верхню кінцівки та сильно стискаючи штовхнув. Після цього схопив її двома руками за руки та тягнув по землі.

В результаті цього протерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синець та садно обличчя з права, синці (3) правої верхньої кінцівки, синці (3) лівої верхньої кінцівки, синець правої нижньої кінцівки, синець лівої нижньої кінцівки, які, згідно висновку експерта № 100 від 20.06.2023 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні даного кримінального правопорушення та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Крім того, просила направити обвинуваченого ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, вказав, що дійсно на грунті раптово виниклого конфлікту між ним та потерпілою виникла сварка, внаслідок чого він спричинив потерпілій тілесні ушкодження.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження фактичних обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння сторонами змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Заслухавши обвинуваченого, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисних діях, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні потерпілій ОСОБА_5 .

За санкцією ч. 1 ст.125КК України умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання також суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох дітей, повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вчиненив кримінальний проступок.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень..

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

На переконання суду таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не матиме наслідком порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 91-1 КК України суд також ухвалює про направлення останнього для проходження програми для кривдників строком на один місяць.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов, судові витрати - відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді шрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесяти ) грн.

На підставі п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк один місяць.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Семенівський районний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст.394КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1