Номер провадження: 11-кп/813/1332/23
Справа № 648/3624/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

28 квітня 2023 року м. Одеса

Суддя-доповідач Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000150, внесеного до ЄРДР 06.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року було залишено без розгляду та повернуто ОСОБА_3 його заяву про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, за вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2021 року, в рамках кримінального провадження № 0000150, внесеного до ЄРДР 06.07.2020 року.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що по суті заява ОСОБА_3 є апеляційною скаргою, вимоги якої неможливо розглянути в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, зазначив, що ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Мотиви апеляційного суду.

Розглянувши вказану апеляційну скаргу, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з таких підстав.

Положення п. 8) ч. 3 ст. 129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду апеляційної інстанції з перегляду судових рішень у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним Кодексом України.

Так, ч. 1 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали постановлені, під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Суддя-доповідач звертає увагу, що до інших ухвал, на які може бути подана апеляційна скарга, відносяться такі, наприклад, ухвали: про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень (ч. З ст. 379 КПК); про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні (ч. 4 ст. 380 КПК); про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку (ч. 5 ст. 539 КПК); про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності (ч. 5 ст. 288 КПК); про закриття кримінального провадження (ч. 8 ст. 284 КПК); про тимчасовий арешт (ст. 583 КПК); про виконання вироку суду іноземної держави (ст. 603 КПК); про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України (ст. 610 КПК).

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.

Ухвала суду про залишення без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу відсутня у зазначеному переліку, а отже, її оскарження в апеляційному порядку кримінальним процесуальним законом не передбачено, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу, яка не підлягає оскарженню згідно КПК України, суддя-доповідач враховує правові висновки Верховного Суду та позицію Європейського суду з прав людини щодо умов прийнятності апеляційної скарги.

З системного аналізу правових позицій Верховного Суду, у розумінні надання права на апеляційне оскарження поняття "застосування запобіжного заходу" охоплює не тільки його обрання, але й випадки зміни запобіжного заходу лише у разі, коли суд обирає або застосовує до обвинуваченого інший, більш тяжкий запобіжний захід, адже в такому випадку рішенням про обрання або зміну запобіжного заходу суд фактично погіршує його становище, збільшуючи обсяг покладених обов`язків або накладаючи додаткові майнові зобов`язання. Саме тому такі ухвали підлягають перевірці в апеляційному порядку.

Отже, з постановленням оскаржуваної ухвали становище обвинуваченим жодним чином не змінилося, а будь-який інший запобіжний захід стосовно нього не обирався. Залишення оскаржуваною ухвалою клопотання про зміну вже обраного запобіжного заходу без розгляду не порушило та не обмежило жодних прав обвинуваченого. Оскаржувана ухвала не призводить ані до встановлення обмежень конституційних прав особи, ані до перешкоджання здійсненню ефективного кримінального провадження в цілому, зокрема, з огляду й на те, що вказане рішення суду не створює жодних перепон щодо звернутись з відповідною заявою із дотриманням вимог КПК України.

Верховний Суд також неодноразово наголошував, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, тож Кримінальний процесуальний кодекс України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Зазначений висновок кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду), в якому Конституційний суд, розглядаючи положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що держава має право встановити певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати самої сутності цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства", п. 96 Рішення від 13 лютого 2001 року у справі "Кромбах проти Франції"). У Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Крім того, суддя-доповідач вважає за необхідне довести до відома ОСОБА_3 наступне.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що 03 серпня 2021 року стосовно нього ухвалено вирок Білозерським районним судом Херсонської області, яким його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 8 років 6 місяців, а також застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до дня набрання вироком законної сили (справа № 648/3624/20; провадження № 1-кп/648/140/21). На вказаний вирок, обвинуваченим подано апеляційну скаргу до Херсонського апеляційного суду, але справа до теперішнього часу не розглянута судом апеляційної інстанції. Тому, у відповідності до ст. 331 КПК України ним було подано заяву про зміну запобіжного заходу до Приморського районного суду м. Одеси, за яким визначено підсудність справ Білозерського районного суду Херсонської області, згідно розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану».

У даному випадку, оскаржуваною ухвалою суду залишено без розгляду заяву ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, оскільки Приморський районний суд м. Одеси ненаділений повноваженнями щодо вирішення питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у кримінальному провадженні за результатами якого вже ухвалено вирок.

Натомість, у разі подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2021 року, в рамках кримінального провадження № 0000150, внесеного до ЄРДР 06.07.2020 року, саме Херсонський апеляційний суд наділений повноваженнями щодо вирішення питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.

Водночас, з огляду на повномасштабне вторгнення Російської Федерації в Україну на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президенту України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, дію якого в подальшому було неодноразово продовжено.

Таким чином, у період з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року по теперішній час на всій території України введено та діє правовий режим воєнного стану, що пов`язано із розв`язанням РФ військової агресії проти України та веденням повномасштабних бойових дій на території України.

Відповідно до розпорядження Верховного суду України від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», на підставі ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, у кримінальних провадженнях, що були під територіальною юрисдикцією Білозерського районного суду Херсонської області, визначено підсудність за Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області.

Розпорядженням Верховного суду України № 52 від 26.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» внесено зміни до раніше опублікованого розпорядження Верховного суду України від 6 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року, де з 03 жовтня 2022 року змінено підсудність від судів першої інстанції Дніпропетровської області до судів першої інстанції Одеської області, а саме підсудність справ Білозерського районного суду Херсонської області визначена за Приморським районним судом м. Одеси, у тому числі Херсонського апеляційного суду за Одеським апеляційним судом.

Згідно розпорядження Голови Верховного Суду від 10 січня 2023 року № 2 «Про відновлення роботи та зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» (далі - розпорядження Голови Верховного Суду № 2) відновлено з 1 лютого 2023 року територіальну підсудність судових справ Херсонського апеляційного суду, Білозерського районного суду Херсонської області, Великоолександрівського районного суду Херсонської області, Нововоронцовського районного суду Херсонської області, змінена розпорядженням Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52).

Через безпекові загрози, які продовжують існувати в Херсонській області, Вища рада правосуддя приймала рішення про відтермінування строку відновлення територіальної підсудності судових справ вказаних судів до 1 березня 2023 року та до 1 квітня 2023 року, до 1 травня 2023 року. У свою чергу, 27 квітня 2023 року Вища рада правосуддя ухвалила рішення відтермінувати до 1 червня 2023 року початок відновлення роботи Херсонського апеляційного суду, Білозерського, Великоолександрівського та Нововоронцовського районних судів.

Таким чином, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя, Одеський апеляційний суд повноважний розглядати кримінальні провадження підсудні Херсонському апеляційному суду, які безпосередньо надійшли до нього, тобто фактично перебувають в провадженні суду.

Однак, суддя-доповідач звертає увагу на те, що в Одеському апеляційному суді на даний час відсутні матеріали кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 за апеляційною скаргою на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2021 року, в рамках кримінального провадження № 0000150, внесеного до ЄРДР 06.07.2020 року, фізично не передані до Одеського апеляційного суду.

Натомість, 11 грудня 2022 року набув чинності Закон № 2751-IX «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо уточнення положень про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, скасування запобіжного заходу для проходження військової служби в умовах воєнного стану».

Відтепер положеннями Кримінального процесуального кодексу України передбачена можливість відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження не лише, яке не завершилося направленням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності до суду, а й матеріалів кримінального провадження, в якому обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності направлено до суду, проте підготовче судове засідання не відбулося; судовий розгляд розпочато, проте рішення суду за результатами його розгляду не ухвалено; судом ухвалено рішення, проте воно не набрало законної сили.

Відповідно до приписів ст. 615 КПК України сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду, який здійснював судове провадження, із клопотання про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, що зможе забезпечити виконанню завдань кримінального провадження відповідно до визначеної процесуальним законом процедури.

З урахуванням викладеного, у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000150, внесеного до ЄРДР 06.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та долучені до неї матеріали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2