Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі : головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Завітинськ, Амурської області, Російської Федерації, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, встановлених судом, кваліфікації дій, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та призначеного йому покарання просить вирок суду в частині залишення без задоволення цивільного позову щодо стягнення витрат на правову допомогу скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн. Вважає вирок суду в цій частині незаконним, оскільки судом не врахована позиція Верховного Суду щодо можливості надання доказів понесення майбутніх витрат, а отже доказ понесених витрат не був наданий до суду першої інстанції.

Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 29.05.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, якщо він протягом цього строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого на його користь 40 000 грн. витрат на правову допомогу залишено без задоволення.

Вирішено питання про речові докази.

За обставин встановлених судом та викладених у вироку, 10.07.2021 року приблизно о 00 годині 20 хвилин, ОСОБА_10 разом зі своїм товаришем ОСОБА_11 , перебував поблизу зупинки громадського транспорту, що за адресою: проспект Миру, 15, м.Житомир, де між ОСОБА_10 та двома раніше невідомими йому жінками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, який переріс в штовханину.

В цей час, місці та за вказаних обставин до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_7 , цивільний чоловік ОСОБА_12 , та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочав з ним словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 пішов у бік протилежної частини проспекту Миру та через декілька хвилин повернувся тримаючи в обох руках два ножі, та перебуваючи біля ОСОБА_10 наніс йому один удар ножем, який тримав у своїй правій руці, в область лівого передпліччя, в момент коли ОСОБА_10 підняв руки дещо догори захищаючи ними обличчя.

В результаті вказаних дій, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді різаної рани з пошкодженням м`язів та пошкодження ліктьового нерва лівого передпліччя, які утворилися від дії гострого предмету, що мав колючо-ріжучі властивості, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Своїми діями, які виразились в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, доводи представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисних діях, які виразилися в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто в умисному нанесенні ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в апеляційній скарзі не оспорюється.

Також, в апеляційній скарзі не оспорюється розмір стягнутих з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 коштів на відшкодування моральної шкоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 про неправильне вирішення цивільного позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, а саме залишення цивільного позову в цій частині без задоволення, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 заявив вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 40 000 грн. , покладаючись на договір про надання правової допомоги №2 від 30 вересня 2023 року.

Положення ч 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачають:

- п. 4 - договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

- п. 6 - інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

- п. 9 - представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Видами адвокатської діяльності (ст.19 цього Закону), зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За висновком, викладеним у п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст.91 КПК України).

Суд першої інстанції цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 у цій частині залишив без задоволення, оскільки потерпілим не надано документально підтверджених фактично понесених ним витрат на правову допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та вважає що вони відповідають вищевказаним положенням чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що залишення без задоволення вимог потерпілого про стягнення витрат на правову допомогу, не є істотним порушенням вимог КПК України, оскільки не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості, призначення покарання та не може бути єдиною підставою для скасування чи зміни прийнятих судових рішень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17).

Інформація, яка міститься в акті - квитанції про оплату правової допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу (постанова КЦС ВС від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18).

За таких обставин, враховуючи що потерпілий та його представник не надали суду жодного доказу на підтвердження понесених потерпілим витрат на правову допомогу, а представник потерпілого підтвердив, що таки витрати потерпілим не понесені, але їх відшкодування може бути проведено в майбутньому, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог потерпілого у вказаній частині.

Посилання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 на детальний опис робіт до договору про надання правової допомоги від 06.04.2023 року та Додаток до Договору про надання правової допомоги від 04.08.2021 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.2 вказаного Додатку витрати на правничу допомогу підлягають сплаті протягом 10 банківських днів з дня ухвалення судом першої інстанції вироку. Проте, представник потерпілого під час апеляційного розгляду повідомив, що станом на 02.08.2023 року вказані витрати не сплачені потерпілим на користь представника. Крім того, колегія суддів вважає вказані витрати необгрунтованими, оскільки зазначені в рахунку суми не відповідають наявним у справі матеріалам (а.п.99-100).

Посилання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 на акт про оплату наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 26.06.2023 року (а.п.129) та письмові пояснення представника потерпілого від 13.09.2023 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апеляційним судом надавався строк представнику потерпілого - адвокату ОСОБА_9 для надання апеляційному суду доказів на документальне підтвердження витрат потерпілим на правову допомогу, проте, таки докази апеляційному суду не надані, як не були надані і суду першої інстанції.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його зміни в частині відшкодування витрат на правову допомогу не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя: