ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/2005/18 Номер провадження 11-кп/814/723/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілого обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001209 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, фізичної особи - підприємця, несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд задовольнив клопотання сторони захисту та звільнив його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрив у відповідності до п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

В обгрунтування прийнятого рішення суд зазначи, що з дня вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення минуло більше трьох років і перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався.

Також суд дійшов до висновку про відсутність підстав для призначення повторної судово-медичної експертизи потерпілого з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень з огляду на приписи Глави 27 КПК України, норми якої не наділяють суд повноваженнями розглядати клопотання про відшукання нових доказів, які виходять за межі пред?явленого обвинувачення.

При цьому зауважив, що під час судового розгляду кримінального провадження попереднім складом суду прокурором рішень про зміну обвинувачення на більш тяжке кримінальне правопорушення не приймалося.

Також суд вказав, що потерпілий не позбавлений права звернутись до органів досудового розслідування із повідомленням про інше кримінальне правопорушення, яке на його думку вчинене обвинуваченим.

В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому зазначає, що судом залишено поза увагою обгрунтування, які викладені в ухвалі Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року під час скасування попередньої ухвали Харківського районного суду Харківської області про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .

Наголошує, що судом першої інстанції не забезпечно можливість проведення повторної судово-медичної експертизи на підтвердження вищого ступеня тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень.

Стверджує, що у кримінальному провадженні не вирішено питання про відшкодування заподіяної потерпілому майнової та моральної шкоди.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 не надав добровільно матеріальної допомоги.

Зазначає про неправомірне звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.49 КК України, оскільки розгляд провадження тривав три роки і при цьому обвинувачений був притягнутий до відповідальності за неявку до суду без поважних причин шляхом накладення штрафу.

У зв`язку з цим стверджує, що строк давності переривався.

Ставить під сумнів неупередженість судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_9 , який не здійснив заходів, спрямованих на зупинення перебігу строків давності притягення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 просить залишити ухвалу суду без змін.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування обвинуваченого, який погодився з рішенням суду, думку прокурора про законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в ухвалі обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.125 КК України не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив 11 червня 2017 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, яке відповідно до ст.12 цього Кодексу у редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості, а відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до кримінальних проступків.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Чинні положення п.2 ч.1 ст.49 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIІІ передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

На час розгляду 02 лютого 2022 року кримінального провадження місцевим судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме три роки, минули, що є правовою підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України та для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

При цьому, ніким не оспорюється та обставина, що обвинувачений просив звільнити його від кримінальної відповідальності.

Доводи потерпілого про необхідність проведення повторної судово-медичної експертизи на підтвердження вищого ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень не підлягають вирішенню у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження.

Твердження в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не вирішено питання про відшкодування заподіяної потерпілому майнової та моральної шкоди не грунтуються на вимогах закону.

.Відповідно до ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Доводи потерпілого про те, що перебіг давності зупинявся чи переривався перевірені належним чином і не знайшли свого підтвердження.

Більше того, відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/2060, навіть у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті Кодексу (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Доводи потерпілого, який ставить під сумнів неупередженість судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_9 , рішення під головуванням якого було скасоване апеляційним судом, в даному випадку не стосуються оскаржуваного рішення, ухваленого під головуванням судді ОСОБА_1 .

Твердження потерпілого про можливу наявність у нього тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок дій обвинуваченого суперечать приписам ст.337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тим більше, що об`єктивних доказів спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості матеріали провадження не містять.

Разом з тим, потерпілий не позбавлений права звернутись до органів досудового розслідування із повідомленням про інше кримінальне правопорушення, яке на його думку вчинене обвинуваченим, а закриття цього кримінального провадження не є перешкодою для виконання органами досудового розслідування вимог ст.214 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4