Справа № 304/668/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/204/22, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, одружений, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, судові витрати за проведені у кримінальному провадженні експертизи в сумі 14872 (чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят дві) грн.

Скасовано арешт на автомобіль марки «УАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2021.

Згідно вироку ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

07.08.2018 близько 13 год 03 хв водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «УАЗ» моделі «469» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ужгородській в м. Перечин, у напрямку м. Ужгорода, діючи всупереч вимог п. 1.3; 1.5; 1.10; 2.3 «б», «д»; 10.1; 10.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, перед початком зміни напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу та почав виконувати маневр ліворуч через зустрічну смугу руху, маючи намір заїхати на площу Незалежності, що в м. Перечині, чим не забезпечив

-2-

безпеку дорожнього руху та допустив зіткнення із зустрічним двоколісним мотоциклом марки «Вайпер 250Р1» під керуванням ОСОБА_11 , який у той час рухався по своїй правій смузі руху та з моменту виникнення йому небезпеки для руху, вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом застосування гальмування.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій двоколісного мотоцикла марки «Вайпер 250Р1» ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 350 від 08.09.2018, при судово-медичному дослідженні на основі даних судово-медичного дослідження, приймаючи до уваги дані додаткових лабораторних досліджень та медичну документацію з Перечинської ЦРЛ, смерть ОСОБА_11 настала внаслідок тупої поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, яка проявилася у вигляді травматичного субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, переломів верхньої та нижньої щелепи зліва, забою легень, закритого перелому правої ключиці із пошкодженням судинного пучка, масивної внутрішньої кровотечі в м`язи грудної клітки справа із пошкодженої артерії, які в своїй сукупності привели до розвитку гіповолемічного та травматичного шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті його. Дана причина смерті підтверджується наявністю крововиливів у речовину головного мозку, крововиливом під паутинну оболонку над правою гемісферою мозку, наявністю переломів верхньої та нижньої щелепи зліва із травматичною екстракцією зубів, наявністю перелому акроміального кінця правої ключиці із зміщенням який пошкодив судинний пучок та наявністю масивного просочування м`язів та м`яких тканин правого плеча кров`ю, наявністю пошкодження підключичної артерії (згідно медичної документації), малокрів`ям внутрішніх органів та шоковими змінами у нирках, а також додатковим судово-гістологічним методом дослідження.

Згідно медичної документації з Перечинської ЦРЛ, смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 год 05 хв, що не суперечить виявленим при судово-медичному дослідженні трупним змінам.

При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому кісток верхньої та нижньої щелепи, закритого перелому правої ключиці із пошкодженням підключичної артерії, забою легень, масивного крововиливу у м`язи грудної клітки та плечового суглобу, ушитих ран правого плечового суглобу, верхньої губи, ушитої рани на правому стегні, множинних рваних ран на правому колінному суглобі, а також множинних саден на обличчі, лобі, гомілках, правій стопі та кистях рук. Тілесні ушкодження у вигляді ушитих ран на правому плечовому суглобі та правому стегні до уваги не приймаються оскільки є наслідком надання кваліфікованої медичної допомоги.

Всі інші тілесні ушкодження виникли одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок дії тупих твердих та тупогранних предметів по ударному механізму дії або внаслідок ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини мотоцикла та виступаючі частини кузова автомобіля із подальшим падінням потерпілого на підлегле тверде дорожнє покриття та ковзанням по ньому.

Дані тілесні ушкодження є прижиттєвими, і стосовно живих осіб згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_11 .

Вищевказані тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_11 , згідно медичної документації вкладаються в час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце

-3-

07.08.2018, і є характерні для мотоциклетної травми, а саме для зіткнення з автомобілем під час руху на мотоциклі.-3-

В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду щодо ОСОБА_9 в частині призначення йому покарання, яке вважає надмірно суворим. Судом при призначенні покарання не взято до уваги визнання ОСОБА_9 вини, щире каяття, відсутність судимості, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується, намагається примиритись з потерпілою, яка відхиляє його пропозиції по відшкодуванню заподіяної злочином шкоди, незважаючи на те, що потерпіла цивільного позову не заявляла. Також просить врахувати, що під час досудового розслідування обвинувачений активно сприяв розкриття злочину, шляхом надання чітких та послідовних пояснень з приводу вчиненої дорожньо-транспортної пригоди. Просить вирок суду від 23.02.2022 в частині призначення ОСОБА_9 покарання змінити й призначити йому більш м`яке покарання, в тому числі із застосуванням ст. 75 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу адвоката-захисника ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_8 вказують про її безпідставність і необґрунтованість. Вважають, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджена матеріалами кримінального провадження, показаннями свідків, визнанням вини обвинуваченого та іншими матеріалами. Також зазначають, що матеріали кримінального провадження не містять обставин, передбачених ст. 66 КК України, зокрема, щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, оскільки ОСОБА_9 використовував всі доступні засоби задля уникнення відповідальності за вчинене. Така поведінка обвинуваченого позбавила можливості усунення заподіяної злочином шкоди, а твердження захисника про те, що ОСОБА_9 активно сприяв у розкритті злочину шляхом надання чітких й послідовних пояснень з приводу обставин дорожньо-транспортної пригоди, не відповідає матеріалам кримінального провадження. Звертають увагу на те, що ОСОБА_9 під час досудового розслідування взагалі не визнавав вину у вчиненому, намагався уникнути відповідальності, в тому числі використовуючи фіктивні докази (експертизи), лише спочатку судового розгляду визнав вину частково та наприкінці повністю. Також з метою уникнення відповідальності ОСОБА_9 оголошувався у розшук через переховування від слідства і суду, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку. Безпідставними є і твердження сторони захисту про неврахування судом даних, які характеризують особу обвинуваченого, оскільки всім цим обставинам судом дано належну оцінку. При цьому, судом без достатніх підстав визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність судимості, позитивну характеристику та наявність малолітніх дітей. Просять залишити апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_12 без задоволення.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченому ОСОБА_9 направлено відповідно до вимог законодавства; заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги та відомостей про поважність причин неприбуття у судове засідання обвинувачений не подавав; прокурор, потерпіла, її представник та захисник-адвокат ОСОБА_13 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого ОСОБА_9 .

-4-

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 на заперечення апеляційної скарги захисника, промову прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги та залишення без змін вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_9 покарання внаслідок його надмірної суворості, а також необхідності застосування при призначенні останньому покарання відповідно до положень ст. 75 КК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

-5-

Визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якого є виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру суд, урахувавши тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про кожне вчинене особою кримінальне правопорушення, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо. Важливе значення для застосування звільнення від відбування покарання мають дані, які характеризують особу винного, а саме: його поведінка до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, його соціально-демографічні властивості та соціально-психологічна характеристика. Також необхідно враховувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважати на спрямованість і мотиви протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність або відсутність підстав для звільнення особи від відбування покарання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд призначаючи ОСОБА_9 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 судом визнано те, що останній позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 не встановлено.

Поряд з наведеними обставинами, судом враховано й те, що внаслідок даної дорожньої транспортної пригоди загинула людина, обвинувачений ОСОБА_11 потерпілим спричинену матеріальну та моральну шкоду не відшкодував.

Вирок суду першої інстанції є достатньо мотивованим і повною мірою відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, особи винного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, що настали, а також безпосередньої поведінки обвинуваченого ОСОБА_11 після

-6-

вчиненого кримінального правопорушення, який не відшкодував шкоду потерпілій, на думку колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_9 у виді позбавлення волі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, переконливих аргументів, які б доводили явну несправедливість призначеного основного покарання за вироком суду, в апеляційній скарзі захисника не наведено, а зазначені в ній доводи про неврахування судом щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, а також відсутності судимості, повністю спростовуються висновками суду, зазначеними в оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання, а також висновок провідсутність підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, з чим погоджується й колегія суддів.

Твердження захисника про безпідставне неврахуванням судом щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, та у зв`язку з чим можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали кримінального провадження не містять обставин, передбачених ст. 66 КК України, зокрема, щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину і такі судом першої інстанції не встановлено, оскільки поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 не свідчила про наявність щирого каяття.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та судової практики, щире каяття, характеризую ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, то такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

-7-

Отже, той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою вину наприкінці судового розгляду, не може безумовно свідчити про щире його каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. В даному випадку визнання вини обвинуваченим було обумовлене наявністю беззаперечних доказів його винуватості, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, до того ж жодних спроб відшкодувати заподіяну злочином шкоду обвинуваченим здійснено не було.

Тому, зваживши на вказані обставини, суд першої інстанції, виходячи з дискреційних своїх повноважень, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 реального покарання, пов`язаного з позбавленням волі, що на думку колегії суддів, спряло б виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_9 активно сприяв у розкритті злочину шляхом надання чітких й послідовних пояснень з приводу обставин дорожньо-транспортної пригоди, не відповідає матеріалам кримінального провадження, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_9 вину не визнавав, а лише наприкінці судового розгляду вину визнав повністю. Безпідставними є і твердження сторони захисту про неврахування судом даних, які характеризують особу обвинуваченого, оскільки всім цим обставинам судом дано належну оцінку і такі враховано судом при призначенні йому покарання.

Отже, доводи сторони захисту про необхідність призначення ОСОБА_9 більш м`якого основного покарання, в тому числі із застосуванням положень статті 75 КК України, з урахуванням наведених в ній доводів, слід визнати безпідставними і такі відхилити, оскільки такі доводи носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст. 75КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги захисника про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів потерпілої ОСОБА_7 та її представника в запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту стосовно визнання недопустимим доказом висновку судової автотехнічної експертизи № 9971 від 31.08.2018, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки у запереченнях на апеляційну скаргу наводяться обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, а не підстави для зміни судового рішення. Більш того, потерпіла ОСОБА_7 та її представника не звертались до апеляційного суду з окремою апеляційною скаргою, а тому доводи, зазначені у запереченнях на апеляційну скаргу захисника, не можуть бути враховані судом, як підстава для зміни вироку суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

-8-

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2022, щодо ОСОБА_14 , - без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді