КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2871/2023 Категорія: ст. 422-1 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лужани кіцманського району Чернівецької області, українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 9 березня 2023 року

за участю сторін апеляційного провадження

прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_6

ОСОБА_9

ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 9 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України, ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 7 травня 2023 включно.

Відмовлено у задоволенні стороні захисту у зміні обвинуваченому запобіжного заходу.

Відмовлено у задоволенні клопотання СП ТОВ «Транс-Груп».

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , - відмовити; застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, тобто, з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком до 7 травня 2023 року із забороною ОСОБА_7 залишати у встановлений судом час місце свого постійного проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків офіційного повідомлення про необхідність евакуації, відповідно до діючого законодавства, зобов`язавши негайно повідомляти слідчого про місце свого перебування під час евакуації.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження захисник зазначає про те, що, вступну та резулятивну частину оскаржуваної ухвали було оголошено в судовому засіданні 9 березня 2023 року, а тому, з урахуванням положень ст. 395 КПК України, останній день подання апеляційної скарги є 14 березня 2023 року. Проте, повний текст ухвали було оголошено лише 14 березня 2023 року. Підготувати апеляційну скаргу без ознайомлення з мотивами оскаржуваної ухвали неможливо, однак, для підготовки апеляційної скарги необхідний час (не менше 5 днів). За таких обставин захисник вважає, що строк на апеляційне оскарження, передбачений статтею 395 КПК України, пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Захисник вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ігнорування практики ЄСПЛ, оскільки, на переконання захисника, оскаржувана ухвала ґрунтується виключно на припущеннях, бездоказово зазначених прокурором.

Так захисник зазначає, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що висновки суду не підтверджено жодними доказами, а неповнота судового розгляду полягає у недосліджені судом обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Апелянт звертає увагу на те, що за змістом обвинувального акту ОСОБА_7 ставиться у провину вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України. Однак, на переконання захисника, відсутні обставини наявності обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення. Захисник вважає, що відсутні вагомі докази тих обставин, що ОСОБА_11 причетний до скоєння кримінальних правопорушень, які ставляться йому в вину, що обвинувачення ґрунтується виключно на показаннях потерпілих, які зацікавлені у звинуваченні обвинуваченого. Потерпілі, будучі поліцейськими, допустили правопорушення і з метою уникнення юридичної відповідальності, надають показання про, нібито, злочин з боку обвинуваченого щодо них, а саме, безпідставно зупинили автомобіль; не мали жодної підстави для вилучення технічного паспорту у водія (наявність у водія оригіналу технічного паспорту на автомобіль є законною підставою для керування автомобіля. При цьому, як наголошує захисник, потерпілі вважають таку обставину порушенням і підозрою на підробку документа). На переконання захисника, потерпілі не мали жодної підстави для вилучення автомобіля, у разі, якщо вважали, що є правові підстави для вилучення/затримання автомобіля, то вони повинні були викликати слідчу оперативну групу, провести невідкладні слідчі дії, тощо, а після чого вилучити/затримати автомобіль. Проте, вони повідомили, що викликають евакуатор для подальшого відправлення авто на штрафмайданчик. З аналізу показань потерпілих вбачається непослідовні показання, які мають суттєві розбіжності. Одні кажуть, що всі особи приїхали з обвинуваченим, інші - що приїхали разом з водієм, з яким у них ще вранці цього дня був конфлікт в іншому місці. Як наголошує захисник, усі потерпілі і свідки показали слідству, що ОСОБА_12 був неозброєний, а лише надавав іншим накази. Проте, така версія слідства хибна, оскільки ОСОБА_7 не знає всіх присутніх, всі особи приїхали одночасно з водієм автомобіля, з яким у потерпілих був вранці конфлікт. Отже, на переконання захисника, відсутні будь-які підстави для виконання наказів особами, які не знайомі і не мають обов`язку виконувати наказ, особливо з урахуванням наявності у присутніх ознак військових.

Також захисник наголошує на необґрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки вона ґрунтується виключно на показаннях свідків - працівників ТОВ «Ауді-Центр Київ», які вочевидь зацікавлені в оговорені ОСОБА_13 , оскільки дані свідки, без дозволу власника автомобілів - СП ТОВ «Транс-Груп», вчинили дії, направлені на зміну ключів від замків та доступ до охоронної сигналізації автомобілів, що є порушенням прав власника майна; зберігали без достатніх правових підстав у себе автомобілі, що у сукупності з іншими вказаними обставинами свідчить про вчинення правопорушення. Захисник наголошує, що з метою уникнення від юридичної відповідальності, останні дають показання проти ОСОБА_13 з метою приховати вчинене самими свідками правопорушення. При цьому захисник звертає увагу на те, що на даний час скасовано судове рішення, яким був арештований автомобіль, дії щодо якого є предметом кримінального посягання. Апелянт наголошує, що наведене суттєво зменшує обсяг обставин, якими обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_7 , у тому числі за ч. 3 ст. 289 КК України. Окрім того, апелянт зазначає, що згідно з витягами з державного реєстру обтяжень рухомого майна, на спірні автомобілі, утому числі на автомобіль, який було зупинено працівниками поліції, не було накладено арешт. Захисник переконаний, що на даний час існують всі підстави додатково вважати, що у потерпілих не було підстав, навіть, підозрювати, що стосовно автомобілів могли бути будь-які обмеження, або що ОСОБА_14 не мала права керувати транспортним засобом. На переконання апелянта, відсутні вагомі докази наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак вчинення останнім кримінальних правопорушень, які йому ставляться в вину, а відтак, відсутні обставини наявності обґрунтованої підозри (обвинувачення).

Також захисник в апеляційній скарзі зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та їх недоведеність прокурором.

Посилаючись на зміст клопотання прокурора, захисник наголошує, що у клопотанні прокурором зазначено лиш абстрактні твердження щодо, нібито, наявності ризику переховування обвинуваченого від суду. Проте, на переконання захисника, матеріали кримінального провадження свідчать про належну процесуальну поведінку обвинуваченого після повідомлення йому про підозру і на даний час. При цьому захисник зазначає про те, що відомості про вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень внесено до ЄРДР 27 березня 2022 року. Однак, протягом досудового розслідування обвинувачений не вчиняв жодних дій, направлених на переховування: після події 26 березня 2022 року, що ставиться йому в вину, він виконував свої обв`язки в лавах ТрО, захищаючи Державу; 29 березня 2022 року обвинуваченого було затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 342, 343, 348 КК України, тобто, з 29 березня 2022 року обвинувачений вже знав про тяжкість злочину за статтею 348 КК України, щодо довічного позбавлення волі. 30 березня 2022 року постановою керівника Голосіївської окружної прокуратури в м. Києві обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказана постанова скасована ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва та з 8 квітня 2022 року ОСОБА_11 перебував на свободі. У період часу з 8 квітня 2022 року по 16 травня 2022 року, перебуваючи на свободі, знаючи про тяжкість злочину, що ставиться йому в вину за статтею 348 КК України, обвинувачений мав реальну можливість приховуватися від слідства та суду. Проте, він не тільки не вчиняв такі дії, але і з`являвся за першим викликом до слідчого та суду. При цьому захисник наголошує, що 15 травня 2022 року ОСОБА_7 , на той час підозрюваному, було вручено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без будь-яких альтернатив. 16 травня 2022 року він з`явився до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою. На переконання захисника, вказане вище свідчать про реальні обставини, підтверджені реальними доказами, що ОСОБА_7 , достеменно знаючи про тяжкість злочину, що ставиться йому в вину, про те, що йому безальтернативно намагаються обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, постійно з`являвся за першим викликом до слідчого та слідчого судді для обрання йому запобіжного заходу. При цьому, знаходячись на свободі, мав можливість приховатися від слідства та суду, але таких дій не вчиняв. А його дії свідчать про належну процесуальну поведінку з його боку. Захисник переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджено.

Щодо ризику можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, захисник зазначає, що у клопотанні мотивовано лише абстрактними твердженнями про, нібито, таку можливість з боку обвинуваченого. Проте, на даній стадії кримінального провадження вже всі обставини встановлені, докази по справі всі зібрані і знаходяться в розпорядженні прокурора та суду. Вимоги статті 290 КПК України виконані. Обвинувальний акт спрямовано та знаходиться на розгляді в суді. Вказані обставини, на переконання захисника, свідчать про те, що якимось чином спотворити або знищити речі чи документи, знаходячись на свободі, ОСОБА_7 немає можливості. Твердження у клопотанні про інших осіб, як зазначає захисник, є ні чим іншим, як штучним створенням обставин неіснуючих ризиків. Також захисник вказав про те, що, після події злочину та перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 мав можливість спотворити та знищити будь-які документи чи речі, але цього не робив і не мав наміру вчиняти такі дії, а у клопотанні не наведено жодного доказу обставин на підтвердження наявності вказаного ризику.

Щодо автомобіля, який, нібито, ОСОБА_7 може приховати, то захисник наголошує, що таке твердження безпідставне і не доведено жодним доказом.

Також захисник звертає увагу на те, що всі потерпілі, на час розгляду клопотання, вже допитані, а тому, захисник переконаний, що твердження суду про те, що обвинувачений може тиснути на допитаних потерпілих, є безпідставним. На даний час всі висновки спеціалістів, експертів вже зібрані і знаходяться в розпорядженні прокурора. Відсутні будь-які приводи здійснювати тиск на зазначених спеціалістів.

Захисник вважає, що відсутні в обвинуваченого можливості перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Також захисник наголошує на тому, що ризик можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується ОСОБА_7 , у клопотанні прокурора мотивований лише безпідставним необґрунтованим твердженням про наявність даного ризику. Прокурор у клопотанні вказує про те, що обвинуваченому повідомлено про підозру в іншій справі за ч. 4 ст. 190 КК України. Однак, захисник зазначає, що дане твердження спростовується, в тому числі, наведеними вище обставинами, а також тим, що кримінальне провадженні, у якій повідомлено про підозру ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України, то вказана справа розслідувалася з 2018 року слідчими СБУ. Встановивши відсутність обґрунтованості підозри, кримінальне провадження закрито; у 2020 році ОСОБА_7 за вказаним вище епізодом (2018 року) повідомили про підозру за ч. 4 ст. 190 КК України. Однак, розуміючи безпідставність кримінального переслідування, за тиждень до закінчення граничного строку досудового розслідування, прокурором вказане досудове розслідування було зупинено для виконання міжнародного доручення. Оскільки подія злочину відбулася в Україні, відсутні будь-які підстави для виконання міжнародного доручення, а відтак, вказані обставини свідчать про неспроможність доведення причетності до злочину ОСОБА_13 .

На переконання захисника, судом не враховано належним чином, що ОСОБА_11 має позитивну характеристику, надану йому, його діям на підприємстві СП ТОВ «Транс Груп». Він одружений, має трьох дітей, літню матір 1942 року народження та онуку ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, з дня воєнної агресії з боку РФ на Україну ОСОБА_11 вступив до лав ТрО на захист Держави. Також ОСОБА_11 має дві вищі обсвіти, протягом всього життя займав керівні посади, а також створив бізнес-структуру, яка з часу її заснування ОСОБА_7 постійно збільшувала обсяг виробництва та сплачувала податки та обов`язкові платежі. Вказані обставини свідчать про міцні соціальні в`язки та про те, що ОСОБА_11 не входить до складу осіб кримінального напрямку.

За наведених обставин захисник вважає, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, про застосування або незастосування якого взагалі не зазначено у клопотання прокурора. Захисник переконаний, що домашній арешт в певний період доби може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Стосовно інших обставин, які, на думку апелянта, свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_15 , то захисник зазначає, що обвинувачений на виконання Контракту добровольця територіальної оборони не тільки має наміри, а й зобов`язаний виконувати свої обов`язки, направлені на захист суверенітету України, що зміцнює його соціальні зв`язки та свідчить про достойну поведінку громадянина України, а також зменшує ризики передбачені ст. 177 КПК України; що після початку вторгнення РФ на територію України з 25 лютого 2022 року до дати укладання контракту, ОСОБА_11 приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території Броварської міської територіальної громади з метою виконання завдань Територіальної оборони; що 15 березня 2022 року між Добровольчим формуванням (загін ТРО при Президентові України) Київської міської територіальної громади № 9 та ОСОБА_7 було укладено Контракт добровольця територіальної оборони; на даний час ОСОБА_11 також мас бажання продовжувати здійснювати захист Держави, про що постійно заявляв протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду.

На переконання захисника, колегією суддів не взято до уваги те, що обвинувачений (на той час підозрюваний) перебував на волі у сукупності майже два місяці від розслідуваної події і за цей час не переховувався від суду та слідства, не скоював правопорушень, завжди своєчасно з`являвся за викликом, у тому числі й у судове засідання, де обирався запобіжний захід, а це є реальним доказом того, що він не мав і не має наміру це робити. Інше стороною обвинувачення не доведено. А тому, на переконання захисника, клопотання прокурора є безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисників та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, вказавши додатково, що прокурора подаються однакові клопотання, що змінюється лише дата; що на даний час всі потерпілі допитані, триває стадія допиту свідків; що відсутні будь-які докази на підтвердження наявності зазначених у клопотанні прокурора ризиків;

- прокурора, який, заперечуючи проти апеляційної скарги, вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою; що в рамках розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу було враховано покарання потерпілого; що було допитано свідків, які підтвердили обвинувачення; що ОСОБА_7 знає, що речовий доказ - автомобіль знаходиться у розшуку та у його володінні, що після нападу на працівника поліції, ОСОБА_7 сів на автомобіль та поїхав;

- дослідивши надані судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 422-1КПК України, матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження № 0000637 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 9 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 7 травня 2023 включно.

Згідно з положеннями ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що 9 березня 2023 року за участю учасників кримінального провадження, у тому числі, захисника ОСОБА_6 , оголошена вступна та резолютивна частина оскаржуваної ухвали, повний текст якої оголошений 14 березня 2023 року (ас. 18).

Зважаючи на положення ст. 395 КПК України, останній день подачі апеляційної скарги на ухвалу суду від 9 березня 2023 року є 14 березня 2023 року - робочий день - вівторок.

Проте, апеляційна скарга разом з клопотанням про поновлення строку захисником подана 22 березня 2023 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку.

Частиною 2 ст. 113 КПК України передбачено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

З огляду на те, що 9 березня 2023 року була оголошена тільки вступна та резолютивна частина оскаржуваної ухвали, що позбавило захисника можливості якісно обґрунтувати свою думку щодо незгоди з висновками суду та викласти в апеляційній скарзі свої заперечення на мотиви прийнятого судового рішення, колегія суддів вважає, що захисником строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 9 березня 2023 року пропущений з поважних причин, а, відтак, підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги, то під час апеляційного розгляду встановлено таке.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків,які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, з наявних матеріалів встановлено, що прокурором під час судового розгляду заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 5 березня 2022 року близько 13 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_16 , матеріали досудового розслідування відносно якого виділено в окреме провадження, та невстановленою особою, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул.. Дніпровська набережна, 16-В, з погрозою застосування насильства до працівників ТОВ «Ауді Центр Київ» незаконно заволоділи транспортними засобами - легковими автомобілями Аudi Q7 державний номерний знак НОМЕР_1 , Аudi Q7 державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 5030680 грн., що більше, ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, які перебували в управлінні Національного агентства України з питань виявлення, розшуку, управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Окрім того, 26 березня 2022 року о 12.01 год. ОСОБА_7 , знаходячись на блокпосту за адресою: м. Київ, вул.. Столичне шосе, 90, діючи умисно, в групі з невстановленими досудовим розслідуваннями особами, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, ігноруючи законні вимоги працівників поліції - інспекторів УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 не перешкоджати здійсненню ними своїх службових обов`язків, зокрема, проведенню перевірки щодо законних підстав використання транспортного засобу Аudi Q7 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 , а також справжності наданих нею документів, погрожуючи застосуванням насильства стосовно працівників правоохоронного органу, втрутився в процес їх діяльності, вимагаючи зупинити здійснення зазначеної перевірки, передати йому документи та вказаний транспортний засіб, тим самим перешкодив запобіганню кримінального правопорушення. Усвідомлюючи незаконність своїх дій щодо працівників правоохоронного органу, ОСОБА_7 , діючи умисно, здійснюючи опір, став погрожувати інспекторам УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 застосуванням вогнепальної зброї, якою були озброєні невстановлені особи, що прибули разом з ним, після чого наказав своїм співучасникам обеззброїти працівників поліції та застосувати відносно них фізичне насильство, тим самим вчинив активні дії, що перешкодили потерпілим в реалізації їхніх повноважень. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою досягнення протиправного результату, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що інспектори УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 перебувають на службі та виконують свої службові обов`язки, діючи умисно, з метою створення реальної загрози життю та здоров`ю правоохоронців, наказав невстановленим в ході досудового розслідування особам, які були одягнені у військову форму без опізнавальних знаків, озброєні автоматичною зброєю і прибули разом з ним, спрямувати зброю в сторону потерпілих, привести її у бойову готовність та, погрожуючи її застосуванням, роззброїти працівників поліції з метою перешкоджання виконанню ними службових обов`язків. Таким чином через погрозу застосування насильства, психологічного та фізичного тиску, маючи достатні підстави побоюватись виконання погроз, працівники поліції змушені були припинити свої законні дії та передати ОСОБА_7 посвідчення водія на ім`я ОСОБА_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Аudi Q7 державний номерний знак НОМЕР_1 та надати можливість залишити місце вчинення злочину на вказаному транспортному засобі.

Прокурор вказує про те, що обвинувачення ОСОБА_7 обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, з зазначенням переліку таких доказів.

Прокурор звертає увагу на спосіб вчинення інкримінованих обвинуваченому діянь, а саме, що тяжкі та особливо тяжке кримінальні правопорушення вчинені із застосуванням вогнепальної зброї під час дії на території України воєнного стану, в громадському місці, відносно представників правоохоронних органів, які безпосередньо виконують свої службові обов`язки, і такі дії характеризують особливою зухвалістю та дерзновенністю, свідчать про їх вкрай негативне ставлення до суспільних відносин, і наведені обставини, на переконання прокурора, свідчать про те, що, перебуваючи на волі, обвинувачений та його невстановлені співучасники знехтують загально прийнятими у суспільстві нормами поведінки та матимуть реальну можливість вчинити інші кримінальні правопорушення.

Окрім того, прокурор зазначає про те, що наявний ризик переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, знаючи про те, що у разі визнання винним, він може отримати покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років, або ж бути засудженим до довічного позбавлення волі, матиме реальну можливість перетнути державний кордон України, у тому числі, поза межами державного прикордонного контролю чи на окуповані території, маючи реальну можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що зашкодить виконанню завдань кримінального провадження.

Також прокурор посилається на те, що за версією обвинувачення, яка підтверджується сукупністю доказів та даних, обвинувачений діяв узгоджено з іншими, відомими лише йому, невстановленими особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, які шляхом надання засобів та знарядь, усуненням перешкод, іншими діями, сприяли вчиненню ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, виконуючи його незаконні вказівки та своїми діями створювали небезпеку життю та здоров`ю правоохоронців. Як зазначає прокурор, з вказаними особами ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе спілкуватись та координувати дії щодо приховування слідів вчинених кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків та експертів, учасників судового розгляду з метою схилити їх до відмови від надання правдивих показань та написання необ`єктивних висновків експертиз у кримінальному провадженні, тощо. При цьому прокурор вказує, що на цей час у володінні ОСОБА_7 перебуває один з автомобілів, який є предметом інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 289 КК України. Окрім того, прокурор зазначає про те, що ОСОБА_7 в порядку ст.. 616 КПК України подане клопотання, що свідчить, що обвинувачений має намір відбути до проведення бойових дій, що унеможливить розгляд справи по суті. Наведені обставини, на переконання прокурора, дає обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде намагатись знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження. Також прокурор вважає реальними ризики перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення. Окремо прокурор у клопотанні вказує, що ОСОБА_7 , в іншому кримінальному провадженні маючи статус підозрюваного у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у складі злочинної групи, вчинив нові кримінальні правопорушення, у тому числі, з корисливим мотивом, використанням насильства та зброї, що, на переконання прокурора, свідчить, що злочинна діяльність обвинуваченого є системною та такою, що свідчить про його зухвалість та ігнорування належної процесуальної поведінки.

Прокурор наголошує на тому, що наведені обставини свідчать про наявність реальних ризиків у кримінальному провадженні. Прокурор у клопотанні також зазначає, що вік обвинуваченого, стан його здоров`я, соціальні зв`язки, матеріальне становище, дають підстави вважати про можливість останнього ефективно переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у тому числі у зоні бойових дій, що унеможливить проведення з ним процесуальних дій.

За наведених обставин, на переконання прокурора, застосування до обвинуваченого будь-яких інших, менш суворих запобіжних заходів, не зможе запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_7 , оскільки раніше заявлені ризики не зменшились.

Оскільки інкриміновані ОСОБА_7 злочини вчинені із застосуванням насильства та погрозою його застосування, то, як зазначає прокурор, розмір застави не визначається.

За змістом оскаржуваної ухвали, адвокатом ОСОБА_9 подане клопотання про зміну запобіжного заходу та письмові заперечення на клопотання прокурора, в яких зазначено про необґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри, відсутність будь-яких ризиків, які не підтверджені і не доведені прокурором; що посилання прокурора на наявність ризиків мотивоване лише абстрактними твердженнями, а лише тяжкість покарання не може виправдовувати тримання під вартою. Захисник наголошував на належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , наявність міцних соціальних зв`язків, на початку війни підписав контракт з ТРО, на даний час допитані всі потерпілі, усі слідчі дії проведено, на даний час скасовано рішення, яким накладено арешт на автомобілі; обвинувачення ґрунтується на показаннях потерпілих, які є зацікавленими особами. Захисник вважає, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим просив змінити запобіжний захід на домашній арешт у нічний час.

Інші адвокати та обвинувачений підтримали позицію адвоката ОСОБА_9 .

За результатами розгляду клопотань судом постановлена оскаржувана ухвала, якою, серед іншого, відмовлено у задоволенні клопотання захисника та задоволено клопотання прокурора, обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 7 травня 2023 року включно. При цьому суд врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, у тому числі, особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, характер та спосіб яких свідчить про підвищену суспільну небезпеку, а також матеріали, які характеризують особу, зокрема, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків (одружений, має дітей, мати пенсійного віку), відсутність судимостей, позитивну характеристику із СІЗО. Суд врахував також, що лише тяжкість покарання, що загрожує, не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою, а зі сплином часу ризики зменшуються. Водночас суд дійшов висновку, що ризики можливості переховування обвинуваченого від суду; впливу на свідків, які ще не допитані; потерпілих, які допитані, з метою зміни ними наданих показань та зменшення участі в інкримінованих злочинах; вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки за наявності підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, йому знову інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, за яке передбачено довічне позбавленні волі; перешкоджання провадженню іншим чином, з огляду на виділені матеріали відносно невстановлених осіб, які згідно з обвинуваченням виконували вказівки обвинуваченого, є наявними та триваючими, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити, а у клопотанні сторони захисту відмовити, оскільки на даний час відсутні достатні підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу. При цьому судом враховано, що даних про неможливість утримування обвинуваченого в умовах СІЗО, матеріали справи не містять. Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, у тому числі, з погрозою застосування насильства, підстав для застосування альтернативи у вигляді застави, судом на даний час не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження. За змістом оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, розглядаючи клопотання сторін, врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що обвинувачений, можливо, вчинив певний злочин, оскільки зважив, що прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині того, що судом не врахована відсутність доказів доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи захисника в цій частині на стадії прийняття оскаржуваного судового рішення є непереконливими.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, у тому числі у виді довічного позбавлення волі.

Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (п. 80), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.

Разом з тим, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування у даному провадженні ризиків.

З урахуванням встановлення судом першої інстанції наявності ризику впливу на свідків та потерпілих, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів враховує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, зважаючи на виділені матеріали відносно невстановлених осіб, які згідно з обвинуваченням виконували вказівки ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні продовжує існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що на даний час, з урахуванням того, що потерпілі вже допитані, вказаний ризик дещо зменшився, проте, з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження не закінчений, продовжує існувати.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що є обґрунтованим й висновок суду першої інстанції про наявність ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так зі змісту клопотання прокурора вбачається, що у володінні ОСОБА_7 перебуває один з автомобілів, який є предметом інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України. Під час розгляду клопотання в суді, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, прокурор надав ряд документів, відповідно до змісту яких ухвалою слідчого судді від 16 червня 2022 року накладений арешт на автомобілі, одна машина у розшуку, друга на штрафмайданчику. Будь-яких доказів на спростування наведених даних стороною захисту не надано, а вказані обставини свідчать саме про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню з боку обвинуваченого.

Також, як встановлено з наявних матеріалів, ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Доводи сторони захисту про безпідставність даного кримінального провадження, яке зупинено у зв`язку з, нібито, необхідністю виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва, є непереконливими, і не спростовують за встановлених обставин реальності на даний час ризику вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального провадження, оскільки з наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується на даний час у вчиненні злочинів, які мали місце після повідомлення його про підозру за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

При цьому колегія суддів враховує, що відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, стороною захисту не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушення з застосуванням насильства та погроз застосування такого насильства, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Приймаючи до уваги наявні на даний час ризики, тяжкість та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є непереконливими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 майже два місяці після затримання та його звільнення з-під варти не вчиняв жодних дій, направлених на переховування, знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність вказаних ризиків, то, колегія суддів, з огляду на наявні на даний час обставини, вважає такі доводи непереконливими.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали враховані й дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків (одружений, має дітей, мати пенсійного віку), відсутність судимостей, позитивну характеристику із СІЗО. Проте, вказані обставини, як і дані, на які посилається захисник, а саме: позитивна характеристика з підприємства СП ТОВ «Транс Груп»,яка видана у серпні 2020 року, те, що з дня воєнної агресії з боку РФ на Україну ОСОБА_11 вступив до лав ТрО на захист держав, має дві вищі освіти, протягом всього життя займав керівні посади, а також створив бізнес-структуру, яка з часу її заснування ОСОБА_7 постійно збільшувала обсяг виробництва та сплачувала податки та обов`язкові платежі, на думку колегії суддів, на даній стадії судового розгляду не свідчать про наявність гарантій явки обвинуваченого до суду та на даному етапі судового розгляду не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність реальних ризиків на даний час, а наведені обставини самі по собі не можуть мінімізувати встановлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 9 березня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 9 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 7 травня 2023 включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3