1Справа № 335/1602/23 1-кс/335/1916/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту, накладеного 22.03.2023 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (справа № 335/1602/23, провадження 1-кс/335/829/2023) в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2021 року № 0001090, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2023 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту майна.

В обґрунтування вказаного клопотання адвокатом ОСОБА_3 зазначено, що СВ ВП № ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2021 року № 0001090, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

20.03.2023 року під час проведення обшуку органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001090 був вилучений автомобіль NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 . Також було вилучено штатний ключ від автомобілю NISSAN TEANA з брелоком, технічний паспорт НОМЕР_3 на автомобіль NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

22.03.2023 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (справа № 335/1602/23, провадження 1-кс/335/829/2023) на вищезазначене майно було накладено арешт, у зв`язку з чим заявник змушений звернутися до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Вважає вказаний арешт на вищевказане майно, накладено необґрунтовано, оскільки автомобіль належить на підставі права приватної власності ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Проте ОСОБА_5 не є стороною у кримінальному провадженні, у якому на автомобіль накладено арешт. Вказаний автомобіль дійсно використовувався підозрюваним ОСОБА_6 для пересування на підстав усної домовленості, оскільки ОСОБА_6 , мав намір придбати вищевказаний автомобіль у ОСОБА_5 та надав на нього завдаток.

Але ж вищевказаний автомобіль не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить на собі його сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час провадження, не є об`єктом кримінального протиправних дій, не набутий протиправним шляхом, а відтак не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України.

На думку адвоката не має жодного доказового значення для доведення обставин, що підлягають доказуванню у ході досудового розслідування.

Також, зауважує, що з моменту вилучення автомобіля минуло більш ніж 4 місці, а тому у органа досудового розслідування була можливість провести всі необхідні слідчі дії.

ОСОБА_5 проживає зі своєю родиною у м. Нікополь, який знаходиться у безпосередньої близькості від Запорізької АЕС. На сьогоднішній день, у родини може виникнути необхідність терміново евакуюватися з свого постійного місця проживання, тому відсутність у неї арештованого автомобілю суттєво порушує її права та може завдати зайвої небезпеки як її життю та здоров`ю, так й життю та здоров`ю її родини.

З урахуванням тривалості досудового розслідування, збереження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля є недоцільним та порушує права власника.

Тому подальше збереження арешту зазначеного автомобіля є безпідставним та недоцільним, а його повернення власнику не може зашкодити досудовому розслідуванню.

Посилаючись на викладене, ст. 41 Конституції України, представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 просив скасувати арешт майна накладеного 22.03.2023 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (справа № 335/1602/23, провадження 1-кс/335/829/2023) в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2021 року № 0001090, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України на автомобіль NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , штатний ключ від автомобілю NISSAN TEANA з брелоком, технічний паспорт НОМЕР_3 на автомобіль NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який здійснює представництво інтересів ОСОБА_5 , підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, у ньому наведених. Між тим, адвокат надав пояснення з приводу того, що транспортний засіб хоч і вилучено у підозрюваного у кримінальному провадженні, однак останній пересувався на автомобілі на підставі усної домовленості, оскільки мав намір придбати ТЗ у ОСОБА_5 та надав їй за нього завдаток. ОСОБА_5 є законним власником автомобіля, не має жодного відношення до кримінального провадження.

Слідчий ОСОБА_4 , в судовому засіданні при вирішенні питання про скасування заходу забезпечення, а саме арешту на майно, заперечував вказавши, що вказаний автомобіль визнаний речовим доказом.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника власника майна, слідчого, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2021 року за № 0001090 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

20.03.2023 року під час проведення санкціонованого обшуку автомобіля Nissan Teana у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який знаходився в гаражному кооперативі «Меншинський» за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Чалова та яким користувався ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено: штатний ключ від автомобіля Nissan Teana з брелоком; технічний паспорт НОМЕР_3 на автомобіль Nissan Teana у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; банківська картка «Універсальна» НОМЕР_5 ; автомобіль Nissan Teana у кузові чорного кольору, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_6 . Власником автомобілю є ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

20.03.2022 року постановою слідчого, вищевказане вилучене майно було визнано речовими доказами та визначено місце його тимчасового зберігання.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2023 року у справі № 335/1602/23, провадження 1-кс/335/829/2023, накладено арешт на автомобіль NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , штатний ключ від автомобілю NISSAN TEANA з брелоком, технічний паспорт НОМЕР_3 на автомобіль NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .

З урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, положень ч. 2 ст. 174 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання у відсутність власника майна та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника власника майна та слідчого, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності суттєвого обмеження власника можливості реалізації ним усієї повноти, тобто усіх складових права власності.

Главою 2 КПК України встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК України), законність (ст. 9 КПК України), недоторканність права власності (ст. 16 КПК України).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

В той же час, дослідивши матеріали клопотання, а також обґрунтування ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, яка була прийнята у межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001090, слідчий суддя не знаходить обґрунтованих та переконливих даних, які б давали підстави вважати, що майно, арешт якого адвокат ОСОБА_3 просить скасувати, може бути використане, як доказ саме у цьому кримінальному провадженні, оскільки слідчим в судовому засіданні не надано будь яких підтверджень, що з вище вказаним майном органом досудового розслідування здійснюється процесуальні дії.

Під час розгляду клопотання, слідчим у судовому засіданні не зазначено, чи існує потреба у продовженні заходу забезпечення у вигляді арешту на автомобіль, штатного ключа від нього з брелоком та технічного паспорту у зв`язку з тим, що вказане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу і на те, що в судовому засіданні також не встановлено жодних обставин, що майно, яке є предметом розгляду клопотання, підлягає конфіскації у власника, при цьому не отримано в суді відомостей, щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення гр. ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0001090.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує також те, що у ОСОБА_5 є законним власником транспортного засобу, є необхідні документи на автомобіль, вона його використовує для особистих потреб та потреб сім`ї. Встановлено, що ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Визначення поняття законний власник, володілець (користувач) наземного транспортного засобу надано, зокрема в п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV згідно якого, власники транспортних засобів -юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, мас бути дотримано вищенаведені приписи кримінального процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.

На даний час позбавлення ОСОБА_5 як фактичного володільця транспортного засобу права користуватися та володіння цим майном на стадії досудового розгляду з урахуванням досліджених обставин кримінального провадження не є пропорційним обмеженню права власника/користувача вільно володіти таким майном, використовуючи його у своїх особистих потребах.

Як пояснив у судовому засіданні адвокат, вилучене майно ОСОБА_5 зокрема автомобіль є єдиним засобом пересування та евакуації в умовах воєнного стану для її та її сім`ї. ОСОБА_5 проживає зі своєю родиною у м. Нікополь, який знаходиться у безпосередньої близькості від Запорізької АЕС.

Отже виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин, застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту транспортного засобу, штатного ключа від автомобілю з брелоком та технічного паспорту вже не забезпечує досягнення мети кримінального провадження, а навпаки, застосований майже більш 4 місяців тому, порушує право ОСОБА_5 на вільне володіння та користування нею на власний розсуд.

Слідчий суддя наголошує, що Європейський Суд з прав людини нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.0. 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Встановлено, що протягом більш, ніж чотирьох місяців з моменту вилучення у ОСОБА_5 вищевказаного транспортного засобу вона не є підозрюваною або обвинуваченою у даному кримінальному провадженні, даний транспортний засіб не підлягає конфіскації або спеціальній конфіскації, слідством не доведено жодних підстав до причетності ОСОБА_5 до вказаного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що з часу вилучення автомобіля орган досудового розслідування мав достатньо часу для проведення будь-яких слідчих дій щодо з`ясування про те, що вилучений автомобіль має чи не має значення у даному кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодних належних та допустимих доказів того, що арештоване майно використовувалось для проведення слідчих дій, надане повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від «___» серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 , надане слідчим у судовому засіданні вказане не доводить.

Оскільки арешт вищезазначеного автомобіля, штатного ключа від автомобілю з брелоком та технічного паспорту накладався з метою збереження речових доказів та враховуючи, що власник автомобіля ОСОБА_5 у вищевказаному кримінальному провадженні не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не є особою, щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність підстав для скасування вжитого заходу забезпечення у виді арешту на транспортний засіб NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 ; штатного ключа від автомобілю NISSAN TEANA з брелоком, технічного паспорту НОМЕР_3 на автомобіль NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , у зв`язку з доведеністю заявником, що в подальшому, відпала підстава для застосування вказаного арешту, а подальше збереження такого заходу забезпечення порушує право власника, володільця на володіння майном, та не відповідає завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту, накладеного 22.03.2023 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (справа № 335/1602/23, провадження 1-кс/335/829/2023) в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2021 року № 0001090, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2021 року № 0001090, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2023 року (справа № 335/1602/23, провадження 1-кс/335/829/2023), а саме на вилучене в ході проведення обшуку майно на:

- транспортний засіб NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 ; штатний ключ від автомобілю NISSAN TEANA з брелоком, технічний паспорт НОМЕР_3 на автомобіль NISSAN TEANA 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1