ВИРОК

Іменем України

10.07.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0000087 від 10.04.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Голенищево Летичівського району Хмельницької області, громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючої, неодруженої, раніше не судженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в :

10.04.2023 року близько 10:00 години, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: м.Львів вул. Залізнична, 20 в приміщенні хостелу під назвою «Yurus», здійснила телефонний дзвінок, шляхом підбору цифр на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 та повідомила неправдиву інформацію про те, що його донька потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, тим самим ввівши в оману останнього та невідкладно потребує коштів на проведення термінової операції в сумі 1000 доларів США.

В подальшому, 10.04.2023 року близько 11.00 год. прибувши за адресою: АДРЕСА_3 , яку в телефонній розмові повідомив потерпілий ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману під приводом проведення операції, заволоділа грошовими коштами в сумі 1000 доларів США, що станом на 10.04.2023 року по курсу НБУ становить 36 560 гривень, які належать ОСОБА_5 , чим спричинила останньому матеріальну шкоду на загальну суму 36 560 гривень.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Тобто, ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.190 КК України, а саме: заволоділа чужим майном, шляхом обману (шахрайство).

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченої ОСОБА_4 , що складена у присутності захисника ОСОБА_6 , відповідно до якої вона беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згідна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 24.04.2023 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю, щиро розкаюється, пояснення дала аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснила необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Заявлені до неї цивільний позив потерпілого визнає повністю. Просить суворо її не карати.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання даної справи без його участі, цивільний позов підтримує повністю, просить його задоволити. Питання про призначення покарання обвинуваченій покладається на розсуд суд

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченої, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого її кримінального проступку повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікується її дії за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману(шахрайство).

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення (проступку), дані про особу обвинуваченої: яка є молодого віку особою, не працює, неодружена, раніше не суджена, має постійне місце проживання, за час проживання за місцем реєстрації зарекомендувала себе задовільно, має статус одинокої матері та малозабезпеченої сім`ї, на її утриманні перебувають малолітні діти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у КНП ЛОР «Летичівської багатопрофільної лікарні» на «Д» обліку в нарколога та психіатра не перебуває; думку прокурора та потерпілого; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті кримінального правопорушення та встановлення істини по справі та у відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у вигляді громадський робіт, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, при цьому враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, саму особу обвинуваченої та її сімейний та майновий стан.

Потерпілий ОСОБА_5 , який був визнаний цивільним позивачем у кримінальному провадженні, був заявлений цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1000 доларів США та моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_5 визнала повністю.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначив, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні підстави позову, розмір заподіяної шкоди та вина обвинуваченої у заподіянні майнової шкоди ОСОБА_5 , доведена та підтверджена матеріалами кримінального провадження, та враховуючи, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_5 завдано емоційних та душевних страждань, порушенням звичного ритму життя, необхідністю звернення до органу досудового розслідування та суду, а також враховуючи визнання даного позову обвинуваченою, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову у повному обсязі.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченої не накладався.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 374, 381, 382, 615 КПК України

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити її покарання у вигляді громадський робіт на строк 240(двісті сорок) годин.

Речові докази по справі:

-згідно постанови від 12.04.2023 року про визнання речовим доказом, а саме: 1 змив з дзвінка дверей тамбура, 1 мив із внутрішньої сторони ручки вхідних дверей, 1 змив із стільця, мікрооб`єкти вилучені з сидіння стільця, які поміщено в паперові конверти знищити;

-згідно постанови від 12.04.2023 року про визнання речовим доказом, а саме: сліди папілярних візерунків із зовнішньої сторони дверей тамбура, які відібрано на Таблицю №1 знищити.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) доларів США.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1