ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Луганськ, громадянина України, не працює, не одружений, на утриманні нікого не має, не має інвалідності, не є учасником бойових дій, не має державних нагород, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,
Дослідивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що кожен доказ не має наперед встановленої сили, суд дійшов наступних висновків.
У грудні 2018 року (точної в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), ОСОБА_5 , маючи умисел на порушення встановленого законом порядку завірення та використання офіційних документів, порядку документального підтвердження фактів, що мають юридичне значення, будучи обізнаним з порядком отримання посвідчення водія, що є офіційним документом, який надає право на керування транспортними засобами відповідних категорій і видається в установленому законом порядку територіальними центрами надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, придбав за 6000 гривень через мережу інтернет посвідчення водія серії НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_5 , та надалі використовував завідомо підроблене посвідчення водія у власних цілях.
Таким чином суд кваліфікує дії ОСОБА_5 як використання завідомо підробленого документу, тобто кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, просив його виправдати.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просив ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні виправдати, оскільки стороною обвинувачення не доведено його вини у вчинення інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Судом досліджено докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , надав покази, за змістом, що працює адміністратором СЦ МВС України в м. Горішні Плавні по теперішній час. 18.08.2021 року близько 12:00 ОСОБА_5 звернувся до ТСЦ 5348 з метою отримання адміністративної послуги, а саме заміни посвідчення. Коли обвинувачений підійшов для отримання послуги, йому було поставлено запитання, на що він повідомив, що має намір замінити посвідчення водія, але заявки на надання послуги обвинуваченим не було сформовано. Обвинуваченим було надано посвідчення водія, після перевірки в єдиному державному реєстрі транспортних засобів, де є всі відомості про всі посвідчення водія, виявлено, що даний бланк було видано іншому громадянинові і на момент звернення Профатілова значився таким, що втрачений та перебуває в розшуку. Шрифти на бланку відрізнялись від тих які перебувають в офіційному обігу і також нанесення зображення власника, тобто фоторгафії, викликало підозру, з чого виходить що посвідчення надане ОСОБА_5 є підробним та було викликано Національну поліцію. В ході подальшого дослідження на запитання обвинувачений повідомив, що отримав дане посвідчення водія в ТСЦ м. Одеси та чітких пояснень як це могло статись не надав.
Свідок ОСОБА_8 надав суду покази, за змістом яких дату не пам`ятає, був удома, заїхала патрульна машина, просили засвідчити в МРЕО підроблені документи, разом з ним був ще колега, разом засвідчили підроблені документи, запитав як це виникло, обвинувачений сказав, що купив права в інтернеті. Звірили, що на фото, зайшли до фоє. Ліворуч стояли ряд столів, другий понятий сказав, що зараз зафіксуємо факт підроблених документів. Побачив документи, був складений протокол, поліціянтка надала документ, він його прочитав, в чому підробленість документів, не знає, підробних прав не бачив, і нічого в цьому не розуміє, довірився працівникам поліції. Поліцейські не розказували, в чому факт підробки посвідчення. У МРЕО перебував протягом п`яти хвили.
Також вина у вчиненні інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення доведена дослідженими під час судового слідства доказами, такими як:
-рапортом від 18.08.2021 року про отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України;
-заявою ОСОБА_5 про добровільну видачу посвідчення водія серії НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_5 ;
-протоколом огляду місця події від 18.08.2021 року, за результатами якого вилучено у ОСОБА_5 посвідчення водія серії НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_5 ;
-постановою про проведення судово-технічної експертизи документів (посвідчення водія серії НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_5 ) та залучення експерта від 18.08.2021 року;
-висновком експерта від 30.08.2021 року про те, що бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 з вихідним типографськими даними «ВXX №845368 Зам. 18 3256 PC Ukraina 04.2018», заповнений на ім`я ОСОБА_5 , не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу;
-постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 30.08.2021 року, якою визнано речовим доказом посвідчення водія серії НОМЕР_1 ;
-листом Територіального сервісного центру МВС № 5348 від 28.09.2021 року № 31/16-21-325 про те, що власником посвідчення водія НОМЕР_1 (статус загублений), видане ВРЕР ДАІ № 2 м. Києва 19.06.2015 є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до територіальних сервісних центрів по всій території України стосовно здачі іспитів та за отриманням посвідчення водія не звертався;
-характеризуючими особу ОСОБА_5 матеріалами.
Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 591/7446/17:
-використання завідомо підробленого документу кваліфікується за ч. 4 ст. 358 КК України незалежно від мети особи, яка його використовує та помилково ототожнив таку мету з умислом на використання завідомо підробленого документу;
-використання завідомо підробленого документа є закінченим з моменту, коли документ пред`явлено або подано особою незалежно від того, чи вдалося їй досягти поставленої мети.
З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 . Його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст.358 КК України, так як він вчинив умисні дії, що виразились у використанні завідомо підробленого документу.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, не одружений, на його утриманні ніхто не перебуває.
Обставини, які пом`якшують покарання та які обтяжують покарання відсутні.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не вбачає.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутність у нього негативних характеристик та негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення, що він вперше вчинив кримінальний проступок, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 358 КК України, у найвищому розмірі вказаного виду покарання.
Тільки таке реальне покарання, з урахуванням установлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення та принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Цивільні позови не пред`явлені.
Суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався, і з урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст.124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_5 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 1372 грн. 96 коп. (одна тисяча триста сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ