Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/460/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 0011873 від 21 жовтня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч.5 ст.74, ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень при слідуючих обставинах.

Так, 20 жовтня 2017 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 перебував в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де працівники ЖЕО №1 проводили ремонтні роботи.

Побачивши біля входу до вказаного підвального приміщення ОСОБА_9 - ОСОБА_8 почав вимагати у неї ключі, в результаті чого між ними виникла сварка в процесі якої у ОСОБА_8 виник умисел на нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 діючи умисно підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та почав спочатку штовхати її в область грудної клітини, а після цього кулаком правої руки наніс ОСОБА_9 один удар в область грудної клітини та один удар в область підборіддя справа.

У результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_8 , потерплій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден на підборідді з права, синця в ділянці грудини та по тильній поверхні лівої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1406 від 23.10.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам цієї справи, вирок суду на його думку є незаконний та необґрунтований і такий, що ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема зазначає про те, що в основу вироку покладені неправдиві показаннями потерпілої ОСОБА_9 , її сина ОСОБА_10 та суперечливі показання свідка ОСОБА_11 , які в свою чергу спростовуються показаннями самого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 , а також поясненнями експерта ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що не виключається версія про заподіяння тілесних ушкоджень самою потерпілою та спростовуються показання свідка ОСОБА_11 про можливість утворення саден та синців у ОСОБА_9 при штовханині.

З посиланням на презумпцію невинуватості адвокат стверджує, що відповідно до положень ст. 284 КПК України, недоведеність вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів є наслідком скасування незаконного та необґрунтованого вироку суду першої інстанції та закриття апеляційним судом кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження з підстав недоведеності вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку, в якому він обвинувачується ( п.1 та 2 ч.1 ст. 373 КПК України) колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Частиною 1 ст. 125 КК України передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Об`єктивна сторона цього злочину включає суспільно небезпечне протиправне діяння (дію чи бездіяльність) злочинний наслідок у вигляді легкого тілесного ушкодження та причинний зв`язок між діянням і наслідком.

До легкого тілесного ушкодження належить таке, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).

Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України, який в процесі сварки, умисно, з неприязні спочатку штовхав потерпілу ОСОБА_9 в область грудної клітини, а після цього кулаком правої руки наніс їй один удар в область грудної клітини та один удар в область підборіддя справа, в результаті яких ОСОБА_9 були спричиненні легкі тілесні ушкодження у виді саден та синців - є правильною.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні письмових доказів, у тому числі: заяву ОСОБА_9 про нанесення їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, протоколи проведених з потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_11 слідчих експериментів, висновок експерта, показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 в судовому засіданні, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_15 на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Зокрема суд зазначив про те, що не заважаючи на невизнання, вина ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України повністю підтверджується даними:

- заяви ОСОБА_9 , від 20.10.2017 року, в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_8 та вказує на нанесення ним тілесних ушкоджень в області грудної клітини та обличчя (т.1 а.п. 10)

- протоколу проведення слідчого експерименту від 17.09.2019 року в ході якого ОСОБА_9 розказала та показала, як і при яких обставинах було вчинено правопорушення відносно неї ( т.1 а.п.17-19)

- протоколу проведення слідчого експерименту від 17.09.2019 року в ході якого свідок ОСОБА_11 розказав і показав, як і при яких обставинах було вчинено правопорушення відносно ОСОБА_9 ( т.1 а.п.22-24)

- висновку судового експерта №1406 від 23.10.2017 року та 496/1406 від 23.09.2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді саден на підборідді справа, синця в ділянці грудини та по тильній поверхні лівої кисті. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи. Не виключається можливість їх утворення за обставин, викладених в слідчих експериментах ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ( т.1 а.п.32,35)

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, вказав, що показання потерпілої ОСОБА_9 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновком експерта та результатами слідчих експериментів, які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, по суті спростовують доводи ОСОБА_8 про його непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .

Зокрема суд, мотивуючи своє рішення вказав про те, що критично оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності і розцінює це як спосіб захисту та спробу уникнути від кримінальної відповідальності.

Так, обвинувачений стверджує, що він жодним чином не контактував з потерпілою, не наносив їй будь-які тілесні ушкодження. В той же час, свідок ОСОБА_11 , який є абсолютно сторонньою особою і не має будь-які відносини із сторонами, стверджує, що бачив, як обвинувачений в ході конфлікту із потерпілою, наносив їй удари в область грудей, намагаючись її виштовхати із підвалу. На думку свідка, сила з якою обвинувачений виштовхував потерпілу, яка є жінкою, дає підстави вважати, що він наносив їй удари, а не просто виштовхував. Експертом встановлено наявність синців у потерпілої в області грудей і допит експерта в судовому засіданні не спростовує висновок, оскільки неможливо надати експерту дані стосовно кількості та сили ударів (поштовхів), якими обвинувачений намагався виштовхати потерпілу з підвалу. В свою чергу, позиція обвинуваченого не узгоджується з локалізацією тілесних ушкоджень на тілі потерпілої і не пояснює механізм їх утворення.

Підсумовуючи свої висновки суд зазначив про те, що показання потерпілої ОСОБА_9 про заподіяння ОСОБА_8 їй тілесних ушкоджень, їх характер та локалізацію протягом всього часу досудового та судового слідства були незмінними, потерпіла однозначно вказувала на тілесні ушкодження в області обличчя та грудей.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Судом встановлено і ніким з учасників судового провадження не оспорюється, що 20 жовтня 2017 року, приблизно о 16.30 год. в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 виник конфлікт.

Як пояснив сам ОСОБА_8 під апеляційного розгляду, ОСОБА_9 не заінтересована в існуванні ОСББ, захищає інтереси не мешканців будинку а ЖЕКу, створює різні перепони у діяльності житлового кооперативу, користуванні центральними магістралями і т.і.

Сварка між ним виникла із-за права доступу до підвального приміщення де розташовані комунікації (котельня) на який стався порив під час підготовки будинку до опалювального сезону.

З показань потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні вбачається, що 20.10.2017 року о 16-ій годині в підвалі будинку працювали сантехніки. Ключі від підвалу були у неї. До підвалу прийшов ОСОБА_8 , однак вона його не допустила зайти в підвал та вимагала вийти на вулицю. ОСОБА_8 почав забирати у неї ключі від підвалу, вдарив по голові кулаком, а потів наніс кілька ударів у груди. Коли з підвалу ОСОБА_8 вийшов, до них підійшла дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_12 , яка зняла з петель ланцюг, на який замикався підвал та почала наносити удари потерпілій по ногам. В подальшому, даний ланцюг викинули в каналізаційний люк. Зазначає, що ОСОБА_8 розбив їй губу.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що 20.10.2017 року він перебував вдома. Прийшла мама, у якої була розбита губа, порвана куртка, плаче, труситься. Сказала, що ОСОБА_8 її побив у груди. Він заліз в каналізаційний люк, щоб дістати ланцюг, який викинув обвинувачений та почув знову конфлікт між матір`ю та обвинуваченим, виліз та почав з`ясовувати причини конфлікту. Безпосередньо свідком подій не був, про обставини події знає лише зі слів потерпілої.

Згідно показань свідка ОСОБА_11 , 20.10.2017 року ОСОБА_9 відкрила підвал, оскілки він з напарником проводили в підвалі ремонтні роботи. Напарник знаходився в підвалі, а він біля входу в підвал. Потерпіла прийшла забрати ключі та замкнути підвал. В цей час підійшов обвинувачений і між ним та потерпілою виникла сварка. Причини сварки йому не відомі. Зазначає, що обвинувачений почав ударами штовхати в груди потерпілу, забрав у неї ланцюг, яким вона мала закривати підвал та викинув його у каналізацію.

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що 20.10.2017 року під час підключення тепломережі, проводилися ремонтні роботи в підвалі, оскільки у сусідки порвало трубу. Чоловік пішов у підвал та через деякий час зателефонував і попросив викликати поліцію, бо його не пускають у підвал. Вона пішла до підвалу, щоб з`ясувати, що відбувається і побачила на вході в підвал ОСОБА_9 , яка стояла на вході та не пускала чоловіка. Зазначає, що у ОСОБА_9 була подряпина, схожа на поранення від застібки куртки. Зазначає, що обвинувачений не наносив тілесні ушкодження потерпілій.

Обвинувачений ОСОБА_8 ствердивши факт конфлікту із потерпілою ОСОБА_9 , який супроводжувався з його слів взаємною штовханиною, під час апеляційного розгляду зазначив, що потерпіла сама почала сварку, не давала йому ключі і виштовхувала з підвалу, в ході даного конфлікту вони штовхали один одного та сварились.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілої ОСОБА_9 про те, що тілесні ушкодження їй умисно заподіяв обвинувачений ОСОБА_8 є логічними, послідовними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , протоколом проведення 17.09.2019 року слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_9 послідовно відтворила обставини конфлікту між нею та обвинуваченим ОСОБА_8 , висновком судового експерта №1406 від 23.10.2017 року та 496/1406 від 23.09.2019 року, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді саден на підборідді справа, синця в ділянці грудини та по тильній поверхні лівої кисті. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи. Не виключається можливість їх утворення за обставин, викладених в слідчих експериментах ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинуваченого ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_8 щодо непричетності до злочину, на думку суду, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, недостовірності даних слідчих експериментів, проведених з потерпілою та свідком ОСОБА_11 , колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілій та свідкам, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

По суті, свідок ОСОБА_16 був очевидцем подій, які відбувались в підвальному приміщенні, бачив як обвинувачений ОСОБА_8 ударами штовхав потерпілу ОСОБА_9 в груди.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 також підтвердили в суді факт з`ясування стосунків між ОСОБА_15 та ОСОБА_9 .

Отже, кожна особа з урахуванням часу, який пройшов від певної події, ступеню свого розвитку, внутрішнього світогляду, залежно від свого психічного стану, не може давати абсолютно ідентичні показання, а розбіжності у деталях або неточності у показаннях, під час досудового розслідування та розгляду справи в суді, не є безумовною підставою для скасування вироку місцевого суду, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 сама могла нанести собі синці та садна, колегії суддів вважає безпідставними, оскільки як правильно зазначив місцевий суд у мотивувальній частині вироку, правдивість показань потерпілої ОСОБА_9 підтверджується, у тому числі фактом її звернення до правоохоронних органів одразу ж після подій та результатами її огляду експертом через незначний проміжок часу.

При цьому, як зазначено вище показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_10 є логічними, послідовними щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченим в область підборіддя та грудей протягом усього провадження, у тому числі під час слідчих експериментів, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обгрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_8 щодо його непричетності до злочину.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів вважає неприйнятними доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 не наносив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які по суті спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілої та свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Крім того, розцінює позицію ОСОБА_8 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Водночас, з урахуванням положень ч.5 ст.74 та ст.49 КК України обвинувачений ОСОБА_8 був звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності, що є законним та обґрунтованим, оскільки на день судового розгляду з часу вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, що є кримінальним проступком, а саме з 20 жовтня 2017 року минуло більше, ніж два роки, перебіг давності кримінального правопорушення не переривався та не зупинявся.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 0011873 від 21 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4