ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 688/737/23

Провадження № 11-кп/4820/454/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000030 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ Луганської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , з середньою освітою, раніше судимого вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

яким визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2023 року виконувати самостійно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за наступних обставин.

18 грудня 2022 року о 16 год. 35 хв. ОСОБА_7 перебуваючи поблизу приміщення магазину «Кокетка», який належить ОСОБА_8 та розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, що введений на всій території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», із змінами внесеними Указом Президента України № 757/2022 від 07 листопада 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, протиправно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно для працівників та відвідувачів магазину, діючи умисно, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав з манекену, що знаходився на сходах, які ведуть до магазину, жіночу куртку марки «ENYI» розміру S, чорного кольору вартістю 3600 грн, з місця вчинення злочину пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 , майнової шкоди на суму 3600 гривень.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 прохав вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2022 року в частині призначення покарання змінити, а саме застосувати ст.ст. 69, 75 КК України.

Посилався на те, що покарання ОСОБА_7 є занадто суворим, не відповідає ступеню суспільної небезпечності скоєного злочину та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Потерпілий належним чином повідомлен про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, та не повідомив про поважну причину свого неприбуття.

Кваліфікація дій обвинуваченого і доведеність його вини не оскаржується.

Апеляційні доводи, про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень апелянта, які він надав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно усунув заподіяну шкоду.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Твердження у апеляційній скарзі, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначенні, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 4 ст.185 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України є зі ст.12 КК України є тяжким, особу винного. Так, обвинувачений ОСОБА_7 засуджений вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки, перебуває на обліку органу пробації. Під динамічним спостереженням у лікаря психіатра КНП «Шепетівська БПЛ» не перебуває, перебуває на відповідному обліку у лікаря нарколога з 30 червня 2022 року. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №65 від 09 лютого 2023 року ОСОБА_7 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів, синдром залежності, виявляв такі й на період інкримінованого йому злочину. На період вчинення злочину та на час проведення експертизи усвідомлює значення своїх дій та може ними керувати, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, отже є осудним. За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується, як особа, на яку скарг не надходило.

Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого та йоговік, спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, середній рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, Шепетівський районний відділ № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області вважає, що виправлення даного обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах, наближених до мінімальних, передбачених санкціями ч. 4 ст.185 КК України.

Колегія суддів не знаходить підстав для призначення покарання із застосуванням інституту призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті за якою притягується до відповідальності відповідно до частини 1 ст. 69 КК України та інституту звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, відповідно до ст. 75 КК України.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

У постанові від 03 лютого 2021 року (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Колегія суддів зауважує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, відноситься до злочинів проти власності та їх суспільна небезпека полягає у позбавленні потерпілого його майна саме в умовах воєнного стану, коли збереження майна її власником є проблематичним, внаслідок існуючих загроз.

Отже, зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, такі як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з урахуванням того, що крадіжка майна в умовах воєнного стану вчинена повторно через незначний проміжок часу, на переконання суду не є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що давало б підстави суду призначити покарання нижче від найнижчої межі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Для застосування положень ст. 75 КК України суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є умови і підстави, визначені ст. 75 КК України. Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за приписами ст. 75 КК України приймається з урахуванням можливості досягнення мети покарання в контексті положень статей 50, 65 КК України.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки.

На думку колегії суду звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів та не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання судом першої інстанції є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали, а обвинуваченим з моменту отримання копії ухвали.

Судді: