Єдиний унікальний номер судової справи 204/3992/23
Номер провадження 1-кп/201/659/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане під час підготовчого провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному 23 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве, Донецької області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.366, ч.3 ст.209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 23 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України.

Під час підготовчого провадження прокурором ОСОБА_3 подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України, звертаючи особливу увагу суду на конкретні обставини інкримінованих злочинів та їх специфіку, що пов`язані із державною зрадою під час воєнного стану.

Тож усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_8 винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, останній може переховуватись від суду. При цьому, прокурор зауважив, що вказаний ризик активовано наявністю воєнного стану в державі, з огляду на категорію інкримінованих ОСОБА_8 злочинів може справдитись шляхом переходу обвинуваченого на непідконтрольну українській державі територію або на територію РФ, в інтересах якої він здійснював в Україні протиправну діяльність.

Окрім цього, на переконання прокурора, є доцільним продовжити застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам продовжити вчинення інкримінованих злочинів або вчинити інше кримінальне правопорушення. Такий ризик обумовлений специфікою інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та воєнним станом у державі, зокрема, останній обвинувачується у вчиненні злочинів, які за своїми часовими параметрами мають триваючий характер, у тому числі, 2 епізоди державної зради, що вказує на систематичність, тотожність і однотипність виконуваних дій обвинуваченим в контексті алгоритму його протиправної діяльності, що вказує на схильність ОСОБА_8 до вчинення злочинів такої категорії із застосуванням гаджетів.

При цьому, існує кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, по якому триває досудове розслідування, що підсилює ризик можливих спроб обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку прокурора, існує ризик можливих спроб обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі, шляхом розголошення відомостей досудового розслідування особам-представникам РФ, оскільки ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочинів на виконання завдань цих осіб.

Також прокурор стверджував, що продовжує існувати ризик поза процесуального впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні, у тому числі, на колишню дружину ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , на підтвердження якого свідчать покази останньої під час її допитів, проведених в ході досудового розслідування, яка неодноразово вказувала на застосування стосовно неї психологічного та фізичного тиску з боку ОСОБА_8 .

Доводячи існування заявлених у клопотанні ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Окремо, прокурор посилався на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, яка передбачає, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Також прокурор з огляду на положення абз. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, зважаючи на пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, просив не визначати розмір застави.

За наведених обставин, прокурор вважав, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню зазначених у клопотанні ризиків, а тому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання у повному обсязі та просив його задовольнити.

В обґрунтування викладених ним доводів зазначив, що незважаючи на те, що попередньою ухвалою суду було визнано наявність існування лише двох ризиків, він вважає, що такі ризики як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та поза процесуальний вплив на свідків та інших учасників кримінального провадження існують, на підтвердження чого вказує те, що ОСОБА_8 інкримінується розголошення відомостей представникам тих органів та силових структур російської федерації в інтересах яких він виконував поставлені перед ним завдання.

В обґрунтування існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначив, що хоча ст. 23 КПК України передбачає безпосереднє дослідження показань свідків під час судового розгляду, але, з огляду на положення ст. 358 КПК України, показання свідків, надані під час проведення досудового розслідування не можуть бути покладені в основу обвинувачення, однак протоколи допиту цих свідків є процесуальними документами та можуть бути досліджені судом.

Під час проведення досудового розслідування свідок ОСОБА_9 під час її допиту вказувала на наявність поза процесуального тиску на неї з боку обвинуваченого, а тому, на переконання прокурора, доки свідок не підтвердить, або не спростує зазначені обставини, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України існує.

Окрім того, прокурор зазначив про те, що ОСОБА_8 може здійснювати поза процесуальний тиск на свідка ОСОБА_10 , оскільки остання під час проведення досудового розслідування надавала викривальні покази стосовно незаконної діяльності обвинуваченого.

Разом із тим, прокурор повідомив, що під час перебування ОСОБА_8 під вартою останньому було інкриміновано низку кримінальних правопорушень у сфері економіки, що вказує на існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим.

При цьому, прокурор погодився із позитивною характеристикою ОСОБА_8 , однак, вказав, що вчинити інкриміновані обвинуваченому злочини може особа з неабиякими розумовими здібностями та навичками, та, не обов`язково така особа повинна мати негативну характеристику.

Додав, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінуються злочини, пов`язані із використанням гаджетів, а тому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе упередити існуючі ризики.

Просив задовольнити подане ним клопотання та продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив відмовити.

Доводи захисника ОСОБА_7 фактично зводилися до його обурення тим, що суди демонструють, що не збираються дотримувати права обвинуваченого, вони діють, як сторона обвинувачення, не бажають нічого перевіряти, зокрема, законність затримання, процедуру та час вручення підозри тощо, все переписується, як факт, і таким чином, сторона захисту виведена за дужки і все - крах (останнє мовою оригіналу). А також до тривалого цитування пілотних рішень Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, посилався на те, що суду не надані матеріали, на підставі яких має бути продовжений запобіжний захід.

Зазначив, що подане прокурором клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, з огляду на те, що в ньому викладені не фактичні обставини кримінального правопорушення, а домисли прокурора про, нібито, вчинення ОСОБА_8 якихось правопорушень. При цьому, такі домисли прокурора нічим не підтвердженні, відсутні посилання на докази, в тому числі, на покази, докази та висновки експертів, речові докази тощо. Клопотання не містить посилання на докази, якими прокурор обґрунтовує зазначені у ньому ризики, до клопотання не додані матеріали, якими прокурор обґрунтовує свої доводи. Втім, суд зобов`язаний встановити наявність обґрунтованої підозри, та у своєму рішенні має посилатися на наявність доказів підозрі та ризикам.

Крім того, захисник ОСОБА_7 посилався на вимоги ст. 42 КПК України та вважав, що права його підзахисного ОСОБА_8 мають бути не тільки на папері. Тож вимагав від суду перевірити законність затримання ОСОБА_8 , законність та своєчасність вручення повідомлення про підозру, яка не була вручена у добовий час, а тому його підзахисний не набув процесуального статусу підозрюваного, законність обрання прокурором запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, час надання ОСОБА_8 захисника, законність проведення обшуку в квартирі останнього, оскільки ніхто з суддів упродовж півтори роки цього не робив.

Вимагав не перетворювати судове провадження на те, що ОСОБА_8 винний і все, що каже прокурор - правда (мовою оригіналу).

Захисник ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні подав письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які підтримав у повному обсязі, та вважав, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Свою позицію мотивував тим, що подане прокурором клопотання не обґрунтоване і не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України щодо його змісту, до нього не додані відповідні додатки на підтвердження викладених обставин.

Стосовно заявлених прокурором у клопотанні ризиків, захисник зазначив, що вони є недоведеними та такими, що не підтверджуються жодними доказами.

Посилався на те, що до його підзахисного вже застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах іншого кримінального провадження, альтернативний запобіжний захід ОСОБА_8 не визначений, а тому зазначені у клопотанні прокурора ризики, не існують і не можуть існувати.

Зазначив, що інформація з приводу технічних характеристик літальних апаратів, розголошення якої інкримінується ОСОБА_8 є у загальному доступі у мережі Інтернет, що свідчить про необґрунтованість посилань прокурора на можливість продовження вчинення його підзахисним злочину із застосуванням гаджетів.

Крім того, вважав необґрунтованими та недоведеними твердження прокурора про схильність його підзахисного до вчинення злочинів за допомогою гаджетів, оскільки відповідний висновок експерта, який би встановив наявність у ОСОБА_8 такої схильності, відсутній.

Окрім того, захисник посилався на відсутність доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 передав технічні характеристики літальних апаратів БПЛА саме розвіднику РФ на ім`я ОСОБА_11 .

Так, стороною захисту встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є директором товариства з обмеженою відповідальністю «Логістком», що унеможливлює займання останнім такої посади. Зазначив, що такі відомості сторона захисту отримала у вільному доступі в мережі Інтернет через пошук у Гуглі сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ. На підтвердження таких доводів надав копію роздруківки виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ мовою оригіналу та засвідчений перекладачем переклад цієї виписки на державну мову.

Стосовно передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб ОСОБА_8 переховуватись від суду, зазначив, що лише тяжкість покарання не може бути єдиним чинником для визнання цього ризику доведеним.

Тим більше, в контексті позитивної характеристики його підзахисного ОСОБА_8 та його тісного міцного зв`язку із державою, про що свідчить наявність постійного місця проживання, нерухомості на праві власності, корпоративних прав тощо, цей ризик не існує.

Стосовно ризиків, передбачених п. 3 та п. 4 ст. 177 КПК України захисник ОСОБА_4 зазначив, що оцінка вказаним ризикам вже неодноразово надавалася судом і ці ризики визнані недоведеними.

При оцінці заявленого прокурором ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, захисник ОСОБА_4 вважав за доцільне виходити саме з принципу презумпції невинуватості, адже ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що не дає, навіть, мотивованого припущення про можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення, а наявність лише підозри у вчиненні іншого кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Також, захисник ОСОБА_4 зазначив, що, незважаючи на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, суд зобов`язаний розглянути можливість застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу з огляду на положення Конституції України зокрема, дотримання принципу презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримала позицію своїх колег у повному обсязі, як спільну та вважала, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Окрім доводів своїх колег зазначила, що заявлені у клопотанні прокурора ризики є недоведеними та такими, що не підтверджуються жодними доказами. Посилаючись на практику ЄСПЛ, зауважила, що при визнанні загрози втечі має бути враховане і те, що з плином часу ризики зменшуються, а, в даному випадку, вони фактично нівельовані, адже з моменту вчинення інкримінованих її підзахисному злочинів минуло вже 6.6 років і за цей час у ОСОБА_8 була безліч можливостей перетнути кордон України, однак він після виїздів повертався в країну.

Підтримала доводи захисника ОСОБА_6 і просила застосувати рішення Конституційного Суду України, на яке остання посилалася.

Та, з урахуванням наявності у ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків, його особистих та моральних якостей, професійної діяльності, комерційної діяльності, вважала, що у суду є всі підстави для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, або хоча б визначення розміру застави.

У доповнення доводів захисника ОСОБА_4 щодо необґрунтованості підозри її підзахисного у вчиненні інкримінованих злочинів, надала копію листа за підписом заступника начальника ГВЗНД УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_12 на ім`я начальника СВ Управління СБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_13 , з якого вбачається, що ОСОБА_11 , є інструктором з бойових мистецтв, займається підприємницькою діяльністю пов`язаною з логістикою/вантажним перевезенням, тож, як він міг перетворитися на співробітника Генштабу Міноборони РФ незрозуміло.

Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_8 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або ж визначити розмір застави.

Захисник ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримала доводи своїх колег та вважала, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Свою позицію обґрунтовувала тим, що подане прокурором клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, зокрема, обґрунтованість підозри не доведена жодними доказами, що тягне за собою відмову у задоволенні такого клопотання, а також в ньому відсутні посилання на матеріали досудового розслідування, до клопотання не додані відповідні додатки на підтвердження викладених обставин.

Тим більше, виклад фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_8 злочину із Ползіковою не містить ролі та конкретних дій її підзахисного.

Стороною обвинувачення не наведено мотивів та необґрунтовано, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Посилалася на рішення Великої палати Конституційного суду України № 7-р від 25.06.2019 року, яким визнано неконституційними положення частини 5 ст. 175 КПК України щодо обмеження у застосуванні інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, у томі числі, ст. 258-3 КК України, тож просила застосувати його, як норму прямої дії.

Обвинувачений ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що доказів на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованих злочинів матеріали кримінального провадження не містять. Стверджував, що вказане кримінальне провадження сфабриковане співробітниками правоохоронних органів у складі ОПГ разом із його дружиною і він незаконно тримається під вартою.

Зауважив на те, що прокурор не надав жодних додатків до клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилався на те, що прокурору надані вказівки тримати його під вартою якомога більше, що останній і робить, а тепер вже під двома вартами, всі це знають. При цьому, прокурор розуміє, що він не правий, а тому весь час стверджує і намагається переконати суд, що розгляд цієї справи затягує сторона захисту.

Стверджував, що розвідники працюють під прикриттям, тож виїжджаючи за кордон, у них змінюється зовнішність та анкетні дані. Проте відповідно до наданої його захисником роздруківки з відповідного сайту - ОСОБА_11 займається бізнесом, що також підтверджує і наша розвідка, і він для всіх і завжди - є ОСОБА_14 , що виключає той факт, що він є розвідником.

Посилався на те, що йому пропонували підписати заяву на обмін до РФ, але він категорично відмовився.

Просив звернути увагу на те, що йому загрожує 15 років позбавлення волі і він міг би податися на обмін до РФ і жити спокійно, але він на це не погодився, тому що хоче добитися правди, і це дуже важливий факт. Його головна задача показати громадянам України, що із правоохоронною системою можливо боротися, і це його принципова позиція.

Тим більше, той факт, що він повернувся в країну за два дні до 24.02.2022 року, розуміючи, що буде російська агресія і в Україні буде введено воєнний стан, після чого він вже не зможе виїхати, свідчить проте, що він невинуватий і не має наміру переховуватися.

Просив суд діяти у правових межах, при цьому, не сумнівався, що буде прийняте рішення про продовження йому строку тримання під вартою, але покладався на те, що рано чи пізно він із своєю командою захисників, які вірять в його невинуватість, доб`ється правди. Просив ухвалити рішення Іменем України.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до наступного.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У підготовчому провадженні прокурором ОСОБА_3 подане клопотання про продовження до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Так, надаючи оцінку доводам сторони обвинувачення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Окремо суд зазначає, що ч. 6 ст. 176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати здійсненню судового провадження розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року до обвинуваченого ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21.07.2023 року, без визначення розміру застави, який був в подальшому продовжений до 26.08.2023 року.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд виходить з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_8 висунуте обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.366, ч.3 ст.209 КК України, тобто у державній зраді, нанесенні шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, наданні представнику іноземної держави (РФ) допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, у фінансуванні тероризму, наданні активів терористичній організації «ДНР» з метою їх використання для будь-яких цілей вказаної терористичної організації, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, в організації сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», у службовому підробленні офіційних документів, у легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великому розмірі, Умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися, кваліфікуються за ч. 1 ст. 111 КК України, за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що вже зазначалося у попередній ухвалі, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова -conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованих злочинів або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення, в тому числі, у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 258-5, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі найнижча межа від восьми років до найвищої межі - п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, суд зважає на фактичні обставини та характер інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, останній згідно висунутого обвинувачення на протязі тривалого періоду часу продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, які ставляться йому у провину, а також, виконуючи завдання представників спецслужб Російської Федерації, забезпечував погіршення умов обороноздатності держави України від нападу країни агресора, шляхом передачі останнім інформації щодо нових військових розробок оборонної здатності держави.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан, а отже, в умовах, що існують в державі, викликаних безпрецедентною військовою агресією Російської Федерації проти України, у обвинуваченого ОСОБА_8 збільшуються можливості для ухилення від суду, оскільки здійснення належного контролю за поведінкою обвинуваченого з об`єктивних причин значно знижується.

Окрім того, як зазначалося у попередньому судовому рішенні, під час підготовчого провадження обвинувачений у своїх виступах та доводах підтверджував, що має паспорти Російської Федерації, певні зв`язки та знайомих на цій території, неодноразово виїжджав до РФ, що, у свою чергу, дає суду достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 з метою уникнути покарання за інкриміновані злочини може вдатися до дій щодо виїзду до непідконтрольних територій України та в подальшому переховуватися на території Російської Федерації.

Тим більше, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово посилався на пропозиції його обміну до Російської Федерації, від яких він відмовився, втім, такі обставини можуть свідчити про певну зацікавленість відповідних російських спецслужб.

При цьому, оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Перевіряючи продовження існування передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинуваченого продовжити вчинення інкримінованих злочинів або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, насамперед, суд зважає на суть пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, зокрема, що останній згідно обвинувального акту на протязі тривалого часу спілкувався та передавав відомості щодо можливої обороноздатності держави Україна працівникам спецслужб Російської Федерації, здійснював відрахування податків на користь держави агресора з отриманих доходів від підприємницької діяльності на окупованій державою агресором території, що свідчить про вчинення дій, спрямованих на фінансування та підтримання обвинуваченим країни агресора.

Тож ОСОБА_8 будучи на волі, маючи доступ до мережі Інтернет та мобільних додатків, з високою ймовірністю може вчинити або ж продовжити вчиняти аналогічні дії задля підтримання країни агресора у безпрецедентній воєнній агресії, спрямованої на повалення конституційного ладу України, захвату та знищення як територій України, так і її населення.

Більш того, на користь продовження існування цього ризику свідчать і ті обставини, що відносно ОСОБА_8 є кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, по якому триває досудове розслідування та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може бути особою, схильною до вчинення протиправних дій, що безумовно характеризує його не з позитивної сторони, про що вже зазначалося у попередньому судовому рішенні.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд, насамперед, враховує серйозність обвинувачення, його характер та конкретні обставини, зокрема те, що ОСОБА_8 ставиться у провину, що на протязі тривалого часу він спілкувався з представниками іноземної держави та передавав їм відповідні відомості, здійснював фінансування дій країни агресора, а тому з великою ймовірністю може вчиняти аналогічні дії в подальшому. Саме така оцінка стосується перспективних фактів, тож суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Висновки суду про те, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків, ґрунтуються на сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження, втім, застосування більш м`яких запобіжних заходів може відтермінувати можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості ОСОБА_8 у результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість вчинення ним позапроцесуальних дій.

Тим більше, характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів безумовно свідчать про підвищену суспільну небезпеку, а наявність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5 КК України, з огляду на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, за наявності ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, не передбачає застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, суд не може погодитися із доводами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо застосування до їх підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або визначення розміру застави, з огляду на рішення Великої палати Конституційного Суду України, виходячи з наступного.

Так, статтю 176 Кримінального процесуального кодексу України доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 1689-VI від 07.10.2014 року, відповідно до якої запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1141, 258-2585, 260, 261 Кримінального кодексу України.

Рішенням Великої палати Конституційного Суду України № 7-р/2019 року від 25.06.2019 року, положення частини 5 статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким передбачено, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1141, 258-2585, 260, 261 Кримінального кодексу України, визнане неконституційним. При цьому, до цього рішення судді Великої палати Конституційного суду України висловили окремі думки.

В подальшому, частину п`яту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України виключено на підставі Закону № 2531-IX від 16.08.2022 року.

Статтю 176 доповнено частиною шостою згідно із Законом № 2198-IX від 14.04.2022 року, із змінами внесеними згідно із Законами № 2531- IX від 16.08.2022 року, № 2997- IX від 21.03.2023 року.

Відповідно до частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже, виходячи з наведеного, питання щодо визнання неконституційним положення частини 6 статті 176 КПК України, яка діє з 14.04.2022 року і дотепер, в цьому контексті не вирішувалось і не визнане Конституційним судом України таким, що не відповідає Конституції України.

Тим більше, на переконання суду, на відміну від частини 5 статті 176 КПК України, яка діяла до її виключення 16.08.2022 року, положення частини 6 статті 176 КПК України є менш обтяжливим щодо обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість, адже законодавець чітко визначив часовий проміжок такого обмеження щодо застосування до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - виключно під час дії воєнного стану.

Тож, зважаючи на безпрецедентну повномасштабну військову агресію російської федерації проти України, з огляду, на попередню подібну судову практику застосування відмінних від тримання під вартою запобіжних заходів до осіб, які звинувачувались у державній зраді, диверсії, вчиненні терористичного акту та інших злочинах, мала наслідком те, що підозрювані та обвинувачені порушували вимоги КПК України й рішень судів та переховувались від органів досудового розслідування та судів, в першу чергу, на території країни агресора - РФ, суд переконаний, що, у даному випадку, застосування положень ч. 6 ст. 176 КПК України, які тягнуть за собою обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод, переслідує легітимну мету, обумовлені суспільною необхідністю досягнення цієї мети, є пропорційним та обґрунтованим втручанням в реалізацію цього права.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.366, ч.3 ст.209 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, характеру кожного обвинувачення та обставин інкримінованих злочинів, їх підвищеної суспільної небезпеки, особи обвинуваченого, суд дійшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Поряд із цим, суд вважає слушними доводи сторони захисту про недоведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 здійснювати позапроцесуальний вплив на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження існування цих ризиків, про що вже зазначалося у попередній ухвалі суду.

При цьому, під час розгляду клопотання прокурором ОСОБА_3 не наведено іншого обґрунтування на підтвердження існування зазначених ризиків, ніж те, що судом визнане недостатнім.

Оцінюючи доводи сторони захисту та безпосередньо обвинуваченого ОСОБА_8 , наведені під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

Стосовно доводів сторони захисту про недоцільність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів наявності вже застосованого до останнього такого ж запобіжного заходу в межах іншого кримінального провадження, по якому триває досудове розслідування у Кривому Розі, суд вважає їх непереконливими та необґрунтованими, як вже зазначалося у попередньому судовому рішенні, виходячи з наступного.

З сукупного аналізу положень ст. ст. 131-132, 176-178, 183-184, 193-194, ч. 4 ст. 199 КПК України слідує, що суд розглядає питання доцільності застосування або ж продовження певного запобіжного заходу у тому кримінальному провадженні в межах якого подане відповідне клопотання сторони обвинувачення, з метою досягнення дієвості цього провадження. При цьому, під час розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити , чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України в межах конкретного провадження, в якому було ініційовано застосування або ж продовження запобіжного заходу. Підставою для застосування /продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які суд має оцінити також в межах відповідного провадження, що знаходиться на розгляді.

Отже, постановляючи рішення про продовження ОСОБА_8 строку дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом були перевірені та встановлені передбачені ч. 2 ст. 177 КПК України підстави для продовження такого запобіжного заходу саме в межах цього кримінального провадження, в якому стороною обвинувачення було ініційовано це питання.

Стосовно тверджень сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність підстав для продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час дії іншого, суд вважає їх неспроможними, адже кримінальний процесуальний закон не містить обмежень та заборон щодо застосування/продовження відносно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах декількох кримінальних проваджень.

Тим більше, як встановлено під час розгляду клопотання прокурора, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 до суду не направлено, досудове розслідування по ньому триває, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановлений до 13.08.2023 року, який не обов`язково має бути продовжений, тож суд неповноважний відслідковувати наявність постановлених слідчими суддями рішень про продовження строку застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу в межах іншого провадження, який, з точки зору закону, не може бути тим безумовним стримуючим чинником запобігання існуючим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків саме в цьому провадженні.

З такими висновками суду погодився суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2023 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за апеляційними скаргами сторони захисту, про що зазначено в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 26.06.2023 року.

Доводи сторони захисту та безпосередньо обвинуваченого про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів на підтвердження вини останнього у вчиненні інкримінованих злочинів, а також посилання ОСОБА_8 на те, що ця справа повністю сфабрикована за замовленням його колишньої дружини, суд відхиляє та вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

В цьому контексті суд вважає доводи сторони захисту, зокрема, захисника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо відсутності доказів на підтвердження факту передачі ОСОБА_8 відомостей щодо літальних апаратів БПЛА працівнику спецслужб Російської Федерації - ОСОБА_11 , хибними та такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже надати відповідну правову оцінку цим доводам та матеріалам, які надані захисниками (копії роздруківки виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ та її переклад, копії листа за підписом заступника начальника ГВЗНД УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_12 на ім`я начальника СВ Управління СБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_13 ), суд може лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку, а не на стадії підготовчого провадження, яка ще триває.

Тим більше, у даному випадку є слушними зауваження сторони обвинувачення щодо правильності перекладу роздруківки виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ, який здійснений відповідно до відмітки ФОП перекладачем ОСОБА_15 , та не завірений нотаріально, оскільки дійсно у перекладі міститься наступне: «протокол загальної збори учасників ЮЛ», «Встав ЮЛ», «рішення про внесення змін до установних документів» тощо.

Окрім цього, захисник ОСОБА_4 не зміг чітко пояснити у який спосіб він отримав надану ним роздруківку витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ, адже після початку військової агресії російської федерації проти України доступ до російських сайтів є обмеженим, зайти на сайт «https://egrul.nalog.ru», тим більше, знайти за параметрами пошуку сайту інформацію відносно певної особи та роздрукувати витяг є неможливим для користувачів, які заходять до мережі Інтернет з території України без зміни географічного положення IP - адреси за допомогою програмного забезпечення VPN.

Тож, з наведених мотивів суд не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_4 стосовно загальнодоступності цієї інформації.

Не є аргументованими й доводи сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 .

Як неодноразово зазначалося у попередніх судових рішеннях, у даному випадку клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Стосовно тверджень сторони захисту про не набуття ОСОБА_8 статусу підозрюваного, суд зазначає наступне.

Як зазначалося у попередньому рішенні суду, перевірка таких доводів захисників, зокрема, законності повідомлення про підозру особі, дослідження та надання оцінки відповідним діям та застосуванню відповідних процесуальних наслідків тощо, можлива лише в межах судового розгляду, оцінка ж доказів на стадії підготовчого провадження законом заборонена.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не набув статуту обвинуваченого начебто з підстав порушення процедури вручення йому на досудовому розслідування повідомлення про підозру, суд не бере до уваги, адже ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого в розумінні ст. 3 КПК України, відповідно до якої обвинуваченим є особа, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду.

Доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, утримання неповнолітніх дітей, позитивні характеристики за місцем роботи, отримання подяк та нагород, а також те, що обвинувачений є власником корпоративних прав та нерухомого майна, є автором книги, безумовно заслуговують на увагу та враховувалися при прийнятті рішення, проте жодним чином не нівелюють та суттєво не зменшують встановлені судом ризики, а тому не можуть слугувати підставою для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Тим більше, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, втім, жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого.

Посилання сторони захисту на неодноразовий виїзд та повернення обвинуваченого ОСОБА_8 із-за кордону на територію України, в той період часу, коли відносно нього здійснювалося досудове розслідування, а також те, що останній є особою призивного віку та в умовах воєнного стану не має змоги покинути територію України, суд відхиляє, адже, зважаючи на стан держави, в якому вона перебуває на даний час та наявності територій, які є непідконтрольними Україні та до яких у правоохоронних органів не має доступу, ОСОБА_8 в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, задля уникнення відповідальності за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до дій щодо виїзду до вказаних територій з подальшим перетином кордонів інших держав.

Доводи сторони захисту та безпосередньо ОСОБА_8 щодо незаконного затримання в порядку ст. 208 КПК України та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі постанови прокурора тощо вже були предметом перевірки та оцінки, як слідчими суддями, які в межах цього кримінального провадження постановляли рішення про продовження строків тримання ОСОБА_8 під вартою, так і судом апеляційної інстанції, що розглядав численні апеляційні скарги сторони захисту, та є такими, що не знайшли свого підтвердження.

Доводи захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо застосування до їх підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або визначення розміру застави, з огляду на рішення Великої палати Конституційного Суду України, суд відхиляє з мотивів наведених у цьому рішенні.

Доводи сторони захисту, зокрема, захисника ОСОБА_7 щодо встановлення судом винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованих злочинів, є голослівними та безпідставними, адже, у жодному з рішень, постановлених під головуванням судді ОСОБА_1 , відсутнє посилання на встановлення винуватості ОСОБА_8 , а, навпаки, дотримуючись принципу презумпції невинуватості, констатовано лише наявність обвинувачення відносно останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5 КК України, та висновки про те, що відповідна правова оцінка доказам, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, буде надана після закінчення судового розгляду у нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного рішення у справі.

Окремо, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84)

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, тому судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

При цьому, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Тож, продовження існування встановлених судом обставин у їх сукупності, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, а також не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора ОСОБА_3 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, обвинуваченому ОСОБА_8 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2023 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується, в тому числі, і у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5 КК України, які пов`язані із державною зрадою, організацією сприяння діяльності терористичної організації «ДНР» та фінансуванням тероризму та безумовно мають підвищену суспільну небезпеку, приходить до однозначного висновку про неможливість, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 131-132, 176-178, 183-184, 193-194, 315, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 (шістдесят) днів до 14 жовтня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 14 жовтня 2023 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 17 годині 50 хвилин 21 серпня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1