Справа № 154/2062/20 Провадження №11-кп/802/11/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Володимир Волинського міського суду Волинської області від 22 грудня 2020 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та зареєстрована в АДРЕСА_1 , громадянка України, освіта середня, одружена, на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, фактично проживає в АДРЕСА_2 , працює підсобним робітником ТОВ «Губин», не судима згідно ст.89 КК, -

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.ст. 79, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов Волинської дирекції AT «Укрпошта» до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином задоволено повністю.

Стягнено з ОСОБА_7 в користь Волинської дирекції AT «Укрпошта» 9 128 грн. 33 коп. матеріальної шкоди.

Вироком вирішено питання про судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона 02 травня 2020 року, приблизно о 3:00год. 00 хв., маючи прямий умисел, направлений на знищення чужого майна шляхом підпалу, на ґрунті ревнощів й з ціллю помститись ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прийшла до приміщення Волинської дирекції AT «Укрпошта», розташованого по вул. Лесі Українки, 23 с. Лудин, Володимир - Волинського району, Волинської області, де працює ОСОБА_9 начальником поштового відділення. У подальшому, з проїжджої частини вулиці, взяла два камені, які обмотала завчасно підготовленою тканиною та облила бензином, який також принесла з собою. Підпаливши тканину із замотаним камінням, кинула їх у вікно поштового відділення, які потрапивши у середину приміщення, спричинили пожежу. Внаслідок вказаних протиправних дій, ОСОБА_7 вигоріла частина приміщення та вогнем пошкоджено майно Волинської дирекції AT «Укрпошта».

Таким чином, протиправними діями ОСОБА_7 , шляхом підпалу, було завдано матеріальну шкоду Волинській дирекції AT «Укрпошта» на загальну суму 9 128, 33 грн., а також завдано матеріальну шкоду Устилузькій міській раді на загальну суму 19 438 грн.

У поданій апеляційній скарзі заступник керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. Судом безпідставно, звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання, оскільки застосування ст. 79 КК України, передбачає звільнення особи від відбування покарання, що узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 10.06.2020 справа №161/7253/18. Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику в справах про знищення та пошкодження державного чи колективного майна шляхом підпалу або внаслідок порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки» від 02.07.1976 №4 (у діючій редакції постанови Пленуму від 03.03.2000 №3), а саме, п. 2 якщо внаслідок підпалу чи дій, спрямованих на його вчинення, майно не було знищено чи пошкоджено з причини, що не залежали від волі винного, вчинене повинно розглядатися залежно від спрямованості умислу як замах на знищення або пошкодження майна шляхом підпалу. Також, суд допустив суперечності при викладені формули обвинувачення, визнавши доведеним вчинення ОСОБА_7 злочину, що полягає у підпалі, в той час, як це лише спосіб вчинення об`єктивної сторони злочину. А відтак, просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий, визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, призначивши їй покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання з випробовуванням на строк 2 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, думку прокурора та обвинуваченої, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перш за все посилання прокурора на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 194 КК України у зв`язку з припиненням загорання з незалежних від обвинуваченої причин внаслідок самостійного затухання, а відтак необхідності кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 194 КК України, на переконання апеляційного суду, є безпідставними з огляду на таке.

Органом досудового розслідування протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне знищення майна, шляхом підпалу.

З формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_7 маючи умисел направлений на знищення майна чужого майна, шляхом підпалу, спричинивши пожежу, внаслідок чого вогнем пошкоджено майно Волинської дирекції АТ «Укрпоша» на загальну суму 9 128,33 грн., а також завдано матеріальну шкоду Устилузькій міській раді на загальну суму 19 438 грн.

Частина 2 ст. 194 КК передбачає відповідальність за те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху або іншим загальнонебезпечним способом, або таке, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.

Знищення чужого майна це доведення майна до повної непридатності, що унеможливлює його використання за призначенням і призводить до втрати споживчих властивостей та економічної цінності або до повного припинення існування (при цьому втрачені майном властивості не можуть бути відновлені).

Знищення або пошкодження чужого майна можуть бути здійснені у будь-який спосіб. При цьому умисне знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за ч. 2 ст. 194 КК України.

Так, зазначена норма передбачає відповідальність за «те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки».

При цьому обов`язковою характеристикою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є не наслідки (шкода у великих розмірах), а саме діяння (спосіб вчинення), оскільки воно в цьому випадку має більшу суспільну небезпеку порівняно зі шкодою у великих розмірах.

Наведене узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року (провадження № 51-1581км18).

Як убачається з вироку, ОСОБА_10 свій намір, спрямований на умисне знищення чужого майна, реалізувала саме шляхом підпалу, пошкодження мало місце з спричиненням збитків, що з урахуванням вищезазначеного повністю спростовує доводи прокурора стосовно неправильної кваліфікації її дій.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 194 КК України з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та встановлених судом фактичних обставин є правильною.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винної, а саме, те, що ОСОБА_7 є несудимою в силу ст. 89 КК, України, працює, має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей.

Обставини, які пом`якшує покарання суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання, відсутні, з чим погоджується і апеляційний суд, і це не оспорюється в апеляційній скарзі.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, а також врахувавши наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення основного безальтернативного покарання за ч.2 ст.194 КК України, найнижчої, що передбачена санкцією статті, саме у виді позбавлення волі на строк 3 років та про можливість застосування до ОСОБА_7 вимог ст.79 КК України, оскільки на утриманні останньої є діти віком до семи років, з покладенням обов`язків, які передбачені ст. 76 КК України.

Проте, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання, оскільки ст. 79 КК України, передбачає звільнення особи від відбування покарання, що узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 10.06.2020 справа №161/7253/18.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Володимир Волинського міського суду Волинської області від 22 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Доповнити вказівкою про звільнення ОСОБА_7 , на підставі ст. 79 КК України, від відбування покарання.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді