Номер провадження: 11-кп/813/811/23
Справа № 499/668/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000247 від 15.06.2022 року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 12.12.2022 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Знам`янка, Березівського району, Одеська область, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України

встановив:

оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки 5 (п`ять місяців).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, пп.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілої;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- офіційно працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та заходів забезпечення у даному кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватий за вчинення злочину за наступних обставин.

05 червня 2022 року, о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , з метою направленою на викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, через не зачинені металеві ворота, проник на огороджену територію подвір`я будинку АДРЕСА_1 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, вчинив таємне викрадення належних ОСОБА_9 - глибинного насосу «Wetron», сріблястого кольору, та обприскувача садового на 8 літрів, жовтого кольору, вартістю 780 гривень, загальною вартістю 1830 гривень, які знаходились біля приміщення погребу, та в подальшому розпорядився майном на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду першої змінити, в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги сторона обвинувачення зазначає, що судом першої інстанції, всупереч вимог ст.374 КПК України, при формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, обставини вчинення кримінального правопорушення, які б давали підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за кваліфікуючою ознакою «в умовах воєнного стану» - зазначено не було. Зазначені обставини є підставою для зміни вироку суду, з доповненням мотивувальної частини вироку вказівкою, що злочин ОСОБА_8 вчинено в умовах воєнного стану. Тобто при ухваленні вироку судом першої інстанції було невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальності.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК, проведено без участі обвинуваченого, який до суду апеляційної інстанції не з`явився. Враховуючи, що в апеляційній скарзі сторони обвинувачення не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, судовий розгляд проведено без останнього. Також апеляційний розгляд проведено без участі потерпілої, яка не зверталась з клопотанням про відкладення судового засідання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників судового процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.3 ст.349 КПК. Ці обставини обвинуваченим не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК).

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Абзац 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачає, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановленні вироку», судам слід мати на увазі, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Якщо підсудний визнається винним у замаху на вчинення злочину, необхідно зазначити причини, з яких злочин не доведено до кінця.

Так, відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000247 від 15.06.2022 року, органом досудового розслідування ОСОБА_8 висунуто обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникнення у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Разом із цим, місцевий суд визнаючи доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникнення у сховище, вчинена в умовах воєнного стану, всупереч вимогам ст.374 КПК не зазначив у мотивувальній частини вироку, зокрема у формулюванні обвинувачення, підстави для такої кваліфікації, при цьому визнав доведеним фактичні обставини викладені в обвинувальному акті.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами сторони обвинувачення та вважає, що суд першої інстанції у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначив обставини вчинення злочину, які б давали підстави для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кваліфікуючою ознакою: «в умовах воєнного стану».

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст.409, 412 КПК, а тому підлягає зміні.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу сторони обвинувачення задовольнити та вирок місцевого суду - змінити.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 12.12.2022 року у кримінальному провадженні №0000247 від 15.06.2022 року, яким ОСОБА_8 засудженийза ч.4 ст.185 КК України - змінити.

Доповнити абзац 1 мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, вказівкою: «що злочин вчинено в умовах воєнного стану»

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4