ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1260/21 Провадження 1-кп/636/166/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження №0000034 від 12.01.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуєва, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє Чугуївським міським судом Харківської області 11.05.2017 за ч.2 ст. 289 КК України, до 5 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.10.2017 вирок змінено, призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 18 днів, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

11 січня 2021 року, близько 13 години, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння на АДРЕСА_2 де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення. Достовірно знаючи, що за адресою: АДРЕСА_2 , ніхто не мешкає, він вирішив проникнути на територію домоволодіння та звідти викрасти майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, діючи умисно, таємно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою збагачення за рахунок інших осіб, ОСОБА_4 , впевнившись що його дії будуть непоміченими сторонніми особами, підійшов до паркану із задньої сторони будинку, яким огороджена територія домоволодіння за вищевказаною адресою, переліз через нього, тим самим проник на територію вказаного домоволодіння.

Перебуваючи на території домоволодіння, ОСОБА_4 , підійшовши до сараю, двері якого були зачинені за допомогою металевого ланцюга, зняв його з двері та проник всередину сараю, де виявив лом чорного металу загальною масою 14,35 кілограм, а саме вироби з металу побутового призначення у вигляді кілець, колу, лінійних пластинок, вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/976-ТВ від 19.01.2021 становить 93 гривні 28 копійок, та лом кольорового металу загальною масою 1,50 кг, у виді фрагментів електродроту без ізоляції, вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/976-ТВ від 19.01.2021 становить 232 гривні 50 копійок, що належить потерпілому ОСОБА_5 .

Взявши вказані предмети, ОСОБА_4 помістив їх до полімерного мішку та перетягнув за територію домоволодіння, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши тим самим матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 325 гривень 78 копійок.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 в суді пояснив, що того дня він був у стані сильного алкогольного сп`яніння та йому потрібні були гроші. Побачивши, що у будинку АДРЕСА_3 ніхто не мешкає, бо були зачинені ставні, він через паркан чи калитку, точно не пам`ятає, потрапив на територію домоволодіння. Там побачивши біля сараю лом металу він склав його до мішка. Точно вказати скільки та який лом металу там був, не може, бо перебував у стані сп`яніння. Лом металу відніс до пункту приймання, де його і виявили співробітники поліції.

Крім того, ОСОБА_4 пояснював суду, що через руйнування будинку в с. Мосьпанове внаслідок обстрілів окупаційних військ він змінив місце проживання та постійно мешкає у сестри в м. Чугуєві, але через постійні обстріли він не мав можливості повідомити прокурора та суд про свою нову адресу.

Враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, не оспорювання ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК України.

Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Надаючи оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує, що він раніше судимий, не працює, не одружений, має постійне місце проживання, повідомив суду про намір працевлаштуватися за першої можливості, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся.

При обранні виду покарання судом враховується тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, ту обставину, що тяжкі наслідки від вчинення вказаного злочину не наступили, розмір збитків, завданих потерпілому, а також той факт, що потерпілий неодноразово повідомляв суд про те, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, викрадене майно повернуто йому на стадії досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 3 ст. 185 КК України.

За приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи характеризуючі обвинуваченого обставини, визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде, в свою чергу, достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Стосовно ОСОБА_4 під час судового розгляду діяв запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строк якого ухвалою суду від 20.02.2023 продовжено на 60 діб, та строк дії якого сплинув 20.04.2023.

На судовому засіданні прокурором усно заявлено клопотання про обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у вигляді цілодобового домашнього арешту, проте, з урахуванням виду та міри покарання, що призначається ОСОБА_4 , не наведення прокурором будь-якого обґрунтування необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу на час до набрання вироком законної сили, суд не вважає за доцільне обирати стосовно обвинуваченого запобіжні заходи на даній стадії судового розгляду.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з винної особи.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації, про зміну місця проживання.

Підстав для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжних заходів суд не вбачає.

Речові докази металобрухт лом чорного та кольорового металів - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи від 19.01.2021 № СЕ-19/121-21/976-ТВ, в розмірі 653,80 (шістсот п`ятдесят три гривні 80 коп) грн.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1