Провадження № 1-кп/243/421/2023
Справа № 243/4418/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000185 від 24 червня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та мешкає за адресою: АДРЕСА_4

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України, -

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області знаходяться матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України.

09 лютого 2023 року захисником обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання про скасування арешту. Клопотання мотивоване тим, що 12 листопада 2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_9 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 06 грудня 2018 року обшук проведено і серед іншого вилучено 22000 гривень та 28900 доларів США, що належать на праві власності дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 26 грудня 2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва накладено арешт на зазначені кошти. В ухвалі про накладення арешту зазначено, що не виключено, що вилучені грошові кошти можуть бути здобуті злочинним шляхом чи використовуватися в подальшому з метою фінансування злочинної діяльності. Означені формулювання виходять за межі допустимості та законності встановлені в КПК України. В кримінальному провадженні спрямовано до суду обвинувальний акт, в якому не зазначено ані слова про те, що вилучені грошові кошти здобуті злочинним шляхом, тобто забезпечення кримінального провадження в цій частині не є доцільним, доречним, обгрунтованим, вмотивованим та не відповідає меті кримінального процесу. Більше за те, в справі №761/64/19 іншим слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва встановлено відсутність наявності обгрунтованої підозри. Зазначена ухвала залишена в силі Київським апеляційним судом. Досудовим розслідуванням не було встановлено незаконності походження грошових коштів вилучених під час обшуку. Крім того, встановлено, і не оспорюється сторонами та учасниками кримінального провадження належність грошових коштів дружині ОСОБА_3 ОСОБА_10 . Родина Мутовкіних має дітей 2009 та 2018 років народження, які потребують утримання, виховання та догляду. Перебування коштів під арештом понад 5 років порушує й засаду кримінального провадження - дотримання розумних строків.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту, зазначив, що арешт було накладено законно, питання скасування арешту слід вирішувати в нарадчій кімнаті під час постановлення остаточного рішення по справі.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання про скасування арешту.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання про скасування арешту.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав клопотання про скасування арешту.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання про скасування арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання про скасування арешту.

Заслухавши сторін та учасників провадження, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року частково задоволено клопотання слідчого, зокрема накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: рахунок-фактура №ПФ-0000957 від 20 червня 2014 року, на 1-му арк.; рахунок-фактура №ПФ-0002685 від 15 вересня 2014 року, на 1-му арк.; рахунок-фактура №ПФ-0002686 від 15 вересня 2014 року, на 1-му арк.; мобільний телефон «Samsung», чорного кольору, серійний номер: НОМЕР_1 , у якому містяться сім-картки операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «МТС»; мобільний телефон «Samsung», рожевого кольору, із № 8М-Н950Р/Б8; предмети, зовні схожі на грошові кошти номіналом 500 гривень у кількості 44 шт.; предмети, зовні схожі на грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 289 шт., та відмовлено у накладені арешту на вищевказані золоті вироби, оскільки органом досудового розслідування не доведено, що вказане майно є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року залишено без змін.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 258-5 КК України передбачає обов`язкову конфіскацію майна.

Арешт на майно обвинуваченого був накладений з метою збереження речових доказів, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання слідчого та накладаючи арешт на нерухоме майно слідчий суддя керувався вимогами ст. ст. 170-173 КПК України та дійшов висновку про наявність достатніх даних, які вказують на обґрунтованість доводів органу досудового розслідування про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання та накладення арешту на тимчасово вилучене майно у підозрюваного в кримінальному провадженні ОСОБА_3 , під час проведення обшуку 06 грудня 2018 року за місцем фактичного мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст.170 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, відповідно до частини 4 статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ця норма кореспондується з пунктом 12 частини 1 статті 368 КПК України за якою ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Отже, при розгляді клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя, суд зобов`язаний дослідити доводи особи, що звернулась із клопотанням, щодо наявності або відсутності підстав у подальшому застосуванні такого заходу або ж необґрунтованості накладення арешту.

Обґрунтованість арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, із заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.

Суд зауважує, що реалізація права на звернення до слідчого судді, суду з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження протягом його дії. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Доводи захисника, викладені в клопотанні, стосовно того, що арешт накладено необгрунтовано, не знайшли свого підтвердження в матеріалах клопотання.При цьому суд враховує і те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також суд враховує, що положення КПК України не визначають перелік обставин, за наявності яких потреба у застосуванні арешту майна, як засобу забезпечення кримінального провадження, припиняється. Однак логічне тлумачення відповідної норми дає підстави дійти висновку, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.

Водночас, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна, кримінальне провадження за обвинуваченням в межах якого було вилучено грошові кошти, не розглянуто по суті, а тому зазначені слідчим суддею підстави для арешту майна продовжують існувати.

Стосовно тверджень захисника щодо дотримання розумних строків, то суд також не може прийняти їх як підстави для скасування арешту, оскільки згідно із статтею 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать розумність строків, а також диспозитивність, зміст якої розкрито в статті 26 КПК, за частиною 3 якої слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Конкретний правовий зміст засади кримінального провадження «розумність строків» визначає стаття 28 КПК, за частинами 1-3 якої під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17.10.2014 №11 зазначено, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо. Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом. Оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з`ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; своєчасність призначення кримінального провадження (кримінальної справи) до судового розгляду; встановлення випадків призначення судових засідань із великими інтервалами чи зволікання з переданням кримінального провадження з одного суду до іншого; проведення судових засідань у призначений час; дотримання строків постановлення суддею (або судом) мотивованої ухвали чи вироку і направлення копій процесуальних рішень учасникам судового провадження; повноту здійснення суддею контролю за виконанням працівниками суду своїх службових обов`язків, у тому числі щодо повідомлення учасників кримінального провадження про час та місце судового засідання; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо.

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 28 КПК також визначено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм статті 28 КПК не свідчить, що поняття «розумний строк» тотожне поняттю «здійснення кримінального провадження у найшвидший термін», оскільки розкриваючи зміст розумності строків закон використовує терміни «невідкладно», «першочергово», «найкоротший строк», що загалом є суб`єктивно оціночними поняттями, проте метою розумності строків є забезпечення для особи відсутності необґрунтовано тривалого обмеження її прав та свобод у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження. Тобто суд з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження має шукати баланс між принципом розумності строків та іншими принципами, зокрема такими як право на захист, доведеності перед судом переконливості доказів, змагальності сторін та безпосереднього дослідження доказів судом тощо.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що на даний час розгляд кримінального провадження триває, судове рішення не ухвалене, по справі призначено підготовче засідання, арешт на грошові кошти є співмірним заходом забезпечення кримінального провадження; в ході розгляду клопотання, стороною захисту не було надано суду достатніх доказів на підтвердження необґрунтованості накладеного арешту на майно чи щодо недоцільності подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, а тому підстави для скасування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження відсутні.

В даному випадку, виходячи з підстав накладення арешту, про які слідчий суддя зазначив в ухвалі, арешт на майно обвинуваченого був накладений з метою збереження речових доказів, тому суд приходить до переконання про відмову в задоволенні клопотання захисника про скасування арешту, як передчасному.

За таких обставин, суд вважає клопотання про скасування арешту майна на даній стадії судового провадження є передчасним, тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у рамках кримінального провадження № 0000185 від 24 червня 2019 року, відмовити.

Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду проголошений о16 год. 50 хв., 04 липня 2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1