Справа № 487/2350/18
Провадження № 1-кп/487/50/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004438, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Посад-Покровське, Білозерського району Херсонської області, громадянки України, незаміжньої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

сторони кримінального провадження

прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4

обвинувачена ОСОБА_3 ,

захисник адвокат ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

18.09.2016 близько 18:30 годин, більш точного часу під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI-Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною проспекту Центрального в напрямку вулиці Бузника, проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, перед зміною напрямку руху ліворуч до крайньої лівої смуги, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінила напрямок свого руху з середньої смуги руху до крайньої лівої смуги, не надавши дороги мотоциклу «HONDA-Transalp 600» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтися, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, в районі будинку № 12/1 по проспекту Центральному в місті Миколаєві. Зазначеними діями ОСОБА_3 порушила обов`язки водія, передбачені п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, та вимоги п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «HONDA-Transalp 600» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України та визнає її винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні вину не визнала. При безпосередньому допиті під час судового розгляду, пояснила, що 18.09.2016 року вона керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI-Lancer» рухалася по вулиці Шосейній у бік проспекту Центрального. Перед здійсненням повороту праворуч на проспект Центральний зупинилася перед пішохідним переходом, пропустила пішоходів та транспортний засіб, що рухався по проспекту Центральному, після чого виїхала на проспект Центральний у середню смугу руху, а потім зразу ж перестроїлася у ліву крайню смугу руху. При цьому в лівій крайній смузі вона рухалася приблизно 30 м зі швидкістю 20-25 км/год. Зауважила, що при зміні свого руху в дотримання правил ПДР постійно вмикала необхідний покажчик повороту. Коли вона почала здійснювати маневр повороту ліворуч і передня частина її автомобіля вже була у повороті, вона відчула удар. Її автомобіль розвернуло, чутно було крики. Вона вийшла і побачила мотоцикл та потерпілого. Почала зразу викликати швидку допомогу. Потерпілого швидка допомога увезла до лікарні, а вона залишилася чекати приїзду працівників поліції. Після ДТП до неї підходили свідки та казали, що бачили як мотоцикл врізався в її автомобіль на великій швидкості. Наголосила, що жодних кримінальних правопорушень не вчиняла та ПДР України не порушувала. Цивільний позов не визнала.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання потерпілого ОСОБА_6 , який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 18.09.2016 року біля 18:30 він рухався на технічно справному мотоциклі «HONDA-Transalp 600» у крайній лівій смузі по проспекту Центральному у напрямку стадіону «Евіс» на відстані біля 1 м від лівого краю дороги зі швидкістю близько 60 км/год. Разом з ним у попутному напрямку рухалися інші транспортні засоби: в середній смузі руху маршрутне таксі, в правій легковий автомобіль. Наблизившись до перетину проспекту Центрального з вулицею Шосейною він побачив автомобіль «MITSUBISHI-Lancer», який виїхав з вулиці Шосейної на проспект Центральний та почав рухатися в межах середньої смуги руху. Раптом водій «MITSUBISHI-Lancer», наближаючись до повороту в лівий бік без увімкнення сигналу повороту, мабуть маючи на меті здійснити розворот у протилежний бік проспекту, почала здійснювати поворот ліворуч із середньої смуги руху. Швидкість автомобіля «MITSUBISHI-Lancer» складала біля 20 км/год. Відстань між мотоциклом та автомобілем, на час коли останній почав змінювати напрямок руху, була приблизно 20 м тому він змушений був застосувати екстрене гальмування, розуміючи що відстань дуже замала. Зіткнення відбулося у лівій крайній смузі, де він і рухався. Його мотоцикл контактував передньою частиною з задньою лівою частиною автомобіля. Після контактування автомобіль розвернуло по діагоналі відносно проспекту, мотоцикл знаходився у лівій крайній смузі. Наголосив, що в той день, як і завжди він рухався з увімкненою фарою, оскільки це є особливістю технічного обладнання мотоциклу, яке передбачає автоматичне увімкнення освітлення під час руху. В той же день він потрапив у ЛМШД, де проходив тривале лікування. Цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Показання свідка ОСОБА_8 , який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 18.09.2016 у другій половині дня він з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стояли на проїзній частині в заїзному кармані навпроти «Приватбанку» по проспекту Центральному. Побачили транспортний засіб «MITSUBISHI-Lancer», за кермом якого була дівчина, що виїхав з вулиці Фрунзе (Шосейна) на проспект. Водійка автомобіля «MITSUBISHI-Lancer» чорного кольору виїхала з повороту зразу у другу смугу руху, а потім увімкнула сигнал повороту ліворуч та зразу перестроїлася в третю крайню смугу руху. Потім вони почули шум двигуна мотоцикла та чекали коли він з`явиться у полі зору. Мотоцикл білого кольору їхав у другій смузі руху, потім обернувся назад подивився, повернув голову і перестроївся в третю смугу руху, та на великій швидкості врізався в автомобіль «MITSUBISHI-Lancer», який вже почав здійснювати маневр повороту ліворуч. При цьому було чутно звук гальмування мотоцикла. Мотоцикл врізався у лівий бік заднього бамперу автомобіля.

Згідно витягу з ЄРДР 19.09.2016 року було зареєстроване кримінальне провадження №0004438 за ч. 1 ст. 286 КК України, з наступною фабулою: 18.09.2016 близько 18:30 у місті Миколаєві в районі будинку 12/1 по проспекту Центральному відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та мотоцикла «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження. В подальшому правова кваліфікація була змінена на ч. 2 ст. 286 КК України, про що свідчить витяг з ЄРДР сформований станом на 10.04.2018 року.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.09.2016, схемою та фототаблицями до нього, складеними слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 , за участю понятих та учасника пригоди ОСОБА_3 , якими зафіксовано: зіткнення транспортних засобів «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , та «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , у місті Миколаєві по проспекту Центральному 12/1;положення транспортних засобів відносно проїзної частини після зіткнення; відповідні заміри щодо ширини дорожнього покриття, довжини сліду гальмування мотоциклу, розташування та розміщення осипу відокремлених частини від транспортного засобу,а також встановлено, що покриття проїжджої частини сухе чисте, погодні умови без опадів, похмуро. На проїзній частині нанесена горизонтальна розмітка білим кольором згідно розділу 34 ПДР 1.5. Оглядом транспортного засобу «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , виявлено деформацію заднього багажнику та заднього бамперу. Оглядом мотоциклу «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , виявлено: розбиття пластикової панелі спереду разом з фарою головного освітлення, розбиття пластикової обшиви передньої частини та крила, подряпини та потертості лакофарбового покриття з лівого боку, деформація баку з лівого боку. Зазначений протокол та схему ДТП було підписано понятими та ОСОБА_3 без застережень.

Постановами слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 19.09.2016 мотоцикл «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 та автомобіль «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 00044238.

Висновком експерта №923 від 09.11.2016 року, зробленим при проведенні судової транспортно-трасологічної експертизи, на підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 03.10.2016 року, згідно якого в початковий контакт вступили ліва частина заднього бампера автомобіля з передньою частиною (передньою лівою вилкою переднього колеса) впроваджувався в задню ліву частину автомобіля і просувався вправо, залишаючи сліди від правої бічної частини мотоцикла на задній частині автомобіля (при цьому падаючи на праву сторону), який надалі від удару стало розгортати його задню частину проти годинникової стрілки. Кут між повздовжніми осями транспортних засобів, відлічуваний в плані від повздовжньої осі автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 з повздовжньої осі мотоцикла «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , проти годинникової стрілки, в момент їх первісного входу в контакт склав близько 145-150 градусів. Зіткнення автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 з мотоциклом «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 мало місце на лівій смузі пр. Центральний в районі відм. №3 (зафіксованого працівниками слідства) на відстані 1,1 м від лівого краю проїзної частини дороги по ходу руху мотоцикла і автомобіля.

Висновком експерта №917 від 01.11.2016 року, зробленим при проведенні судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , на підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 03.10.2016 року, згідно якого ходова частина автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , на момент ДТП знаходилася в працездатному та функціонально придатному стані і дозволяла водієві здійснювати рух в обраному напрямі, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення автомобіля убік від обраного ним напряму руху. Гальмова система автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , на момент ДТП знаходилася в працездатному та функціонально придатному стані, дозволяла водієві знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю аж до зупинки, не мала несправностей, які б призвели до раптової для водія відмови системи, або до раптового відведення автомобіля убік від обраного напрямку руху. Рульова система вказаного автомобіля на момент ДТП знаходилася в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю. Фари головного світла автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , на момент ДТП знаходилися в працездатному і функціонально придатному стані.

Висновком експерта №920 від 13.04.2017 року, зробленим при проведенні судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану мотоциклу «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , на підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 03.10.2016 року, згідно якого ходова частина осі мотоциклу «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , на момент ДТП знаходилася в працездатному та функціонально придатному стані і дозволяла водієві здійснювати рух в обраному напрямі, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення мотоцикла убік від обраного ним напряму руху. Робоча гальмова система мотоцикла «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , на момент ДТП знаходилася в працездатному та функціонально придатному стані, дозволяла водієві знижувати швидкість мотоциклу з відомою йому ефективністю аж до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптової для водія відмови системи, або до раптового відведення мотоциклу убік від обраного напрямку руху. Рульова система зазначеного мотоциклу на момент ДТП знаходилася в працездатному і функціонально придатному стані, що дозволяло водієві рухатися в обраному їм напрямі, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення мотоцикла убік від обраного водієм напряму руху.

Висновком експерта №2124 від 26.01.2017 року, зробленим при експертному дослідженні, на підставі постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 про призначення судово-медичної експертизи від 29.12.2016 року, згідно якого у ОСОБА_6 мають місце тілесні пошкодження у вигляді відкритого осколкового перелому середньої-нижньої третини обох кісток гомілки зі зміщенням, рваних ран лівої гомілки, рваної рани параректальної ділянки, множених саден тіла, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів. Дані тілесні пошкодження могли утворитися в умовах ДТП при зіткненні автотранспортних засобів (автомобіля та мотоциклу), незадовго до звернення у лікарню 18.09.2016 року. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20.10.2017 року, в якому слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 , за участю понятих, ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_13 , зафіксовано показання водія транспортного засобу «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_7 при відтворенні обставин ДТП 18.09.2016 року щодо послідовності та механізму її дій під час керування автомобілем, внаслідок чого було зроблено відповідні заміри та складено схему. В подальшому протокол та схема були підписані ОСОБА_3 без зауважень.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 03.01.2018 року, в якому слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 , за участю понятих та ОСОБА_6 , зафіксовано показання останнього при відтворенні обставин ДТП 18.09.2016 року щодо послідовності та механізму його дій під час керування мотоциклом «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , а також послідовності та механізму дій водійки транспортного засобу «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , внаслідок чого було зроблено відповідні заміри та складено схему. Протокол та схема були підписані ОСОБА_6 без зауважень.

Висновком експерта №131 від 23.02.2018 року, зробленим при експертному дослідженні, на підставі постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 від 19.02.2018 року про призначення судової авто-технічної експертизи по дослідженню механізму і обставин розвитку ДТП, згідно якого за умов, викладених в дослідницькій частині даного висновку, в даній ситуації, водій автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , з метою забезпечення безпеки дорожнього руху повинна була діяти у відповідності до вимог п. 10.1 та п. 10.3 ПДР України. В свою чергу, у даній дорожній ситуації водій мотоцикла «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України. Проведеним дослідженням було встановлено, водій автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , мала технічну можливість попередити дану ДТП шляхом дотримання технічних вимог п. 10.1 та п. 10.3 ПДР України. В свою чергу, проведеним дослідженням, а саме проведеними розрахунками, було встановлено, що водій мотоцикла «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , не мав технічну можливість попередити дану ДТП. Проведеним дослідженням було встановлено, що в діях водія автомобіля «MITSUBISHI-Lancer», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , з технічної точки зору, маються невідповідність до вимог п. 10.1 та п. 10.3 ПДР України, що в свою чергу дає підстави вказати, що з технічної точки зору, її дії знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. В свою чергу, проведеним дослідженням було встановлено, що в діях водія мотоцикла «HONDA-Transalp 600», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , з технічної точки зору, не маються невідповідність до вимог п. 12.3 ПДР України, що в свою чергу дає підстави вказати, що з технічної точки зору, його дії не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Отже, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, з точки зору їх належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінуємого їй злочину. При цьому судом враховано висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбеера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, в яких зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

При цьому суд критично ставиться до показів обвинуваченої ОСОБА_3 , наданих під час судового розгляду, в частині того, що з вулиці Шосейної на проспект Центральний вона звернула зразу у другу смугу руху, потім перестроїлася у третю крайню ліву смугу та рухалася в ній приблизно 30 м зі швидкістю 20-25 км/год, оскільки дані твердження спростовуються обставинам встановленим під час судового розгляду та дослідженими доказами. Крім того, при зазначених обвинуваченою даних можливо дійти висновку, що вказану відстань вона подолала за 4-5 с, а отже не виключаються обставини порушення нею вимог п. 10.1, 10.3 ПДР України.

Разом з тим, прокурором на підтвердження вини обвинуваченої було надано протокол слідчого експерименту від 15.02.2018 року за участю свідка ОСОБА_8 , який ніяким чином не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а тому визнається судом неналежним доказом у розумінні ст. 85 КПК України.

Щодо зауважень захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 з приводу недопустимості доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так сторона захисту просила визнати недопустимим протокол проведення слідчого експерименту від 20.10.2017 року за участю водія ОСОБА_3 , оскільки останній не були роз`ясненні права свідка, внаслідок чого надані нею пояснення під час цього слідчого експерименту були підставою для подальшої підозри та обвинувачення. Крім того сама обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначала про те, що вказана слідча дія була проведена майже півтора роки після ДТП. При проведенні слідчого експерименту вона не мала статусу підозрюваної. Вона приїхала на слідчий експеримент на автомобілі «MITSUBISHI-Lancer», який після ДТП ще був невідремонтований, в нього сів слідчий та ще одна особа. Слідчий казав де зупинятися щоб зробити заміри, на всі її зауваження, щодо траєкторії її руху не реагував, казав що все у порядку. З протоколом слідчого експерименту вона не знайомилася, підписувала його через декілька днів у слідчого в кабінеті.

Так відповідно до змісту ч. 1-3, 6 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Як вбачається з тексту протоколу слідчого експерименту від 20.10.2017 року за участю водія ОСОБА_3 , дослідженого в ході судового розгляду, їй було роз`яснено зміст ст. 59, 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, що фактично спростовує посилання адвоката ОСОБА_5 на те, що Сичинській не було роз`яснено її право не свідчити проти себе та право на захист. Крім того згідно протоколу слідчого експерименту вбачається, що при проведенні зазначеної слідчої дії була присутньою адвокат ОСОБА_13 , послугами якої бажала скористатися ОСОБА_3 .. Дані обставини підтверджуються підписами ОСОБА_3 в протоколі проведення слідчого експерименту та не спростовуються стороною захисту шляхом надання інших допустимих доказів.

Разом з тим із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до ЄРДР були внесені по факту дорожньо-транспортної пригоди яка сталася, а не відносно ОСОБА_3 . На виконання вимог ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження. Саме з зазначеною метою слідчий і провів слідчий експеримент за участю понятих, ОСОБА_3 , запрошеного нею захисника. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_3 зазначених вище прав. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_3 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_3 до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого й достатніх даних вважати, що надалі останню буде визнано підозрюваною чи обвинуваченою. Як пояснила і сама обвинувачена, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України їй повідомили набагато пізніше ніж провели слідчий експеримент.

Отже відсутні обставини які б вказували на істотні порушення прав та свобод людини, а саме обвинуваченої ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту, а як наслідок і визнання даного доказу недопустимим.

Крім того, вирішуючи питання про допустимість доказів, з урахуванням зауважень сторони захисту, щодо проведення слідчих дій неуповноваженими особами, суд виходить із такого.

Згідно положень ч. 1, 4, 7 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду. При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Разом з тим, огляд є єдиною слідчою дією, яка у відповідності до вимог ч. 3 ст. 214 КПК України може бути проведена до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з досліджених в ході судового розгляду письмових доказів, огляд місця дорожньо-транспортної пригоди було проведено 18.09.2016 року слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 про що складено протокол та схему ДТП. Таблиця зображень до протоколу огляду завірена слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 , які прибули на місце ДТП за повідомленням оперативного чергового.

Відомості до ЄРДР про обставини ДТП були внесені 19.09.2016 року, що не свідчить про відсутність у слідчих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повноважень на проведення огляду з урахуванням вимог ст. 214 КПК України.

Крім того, постановою заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_15 від 19.09.2016 року було визначено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, а дорученням начальника СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_16 проведення досудового розслідування, у відповідності до вимог ст. 39, 214 КПК України, доручено слідчому СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_17 .

Постановою заступника прокурора області ОСОБА_18 від 28.12.2017 року доручено здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0004438 слідчому управлінню Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області у зв`язку з неефективністю проведення досудового розслідування, з порушенням вимог ст. 2, 28, 92, 93 КПК України, які полягали у не вжитті заходів щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, не проведенні слідчого експерименту за участю водія мотоциклу «HONDA-Transalp 600» та не призначенні і не проведенні судової-автотехнічної експертизи механізму та обставин ДТП.

Постановою заступника начальника ГУ- начальника СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_19 від 03.01.2018 року проведення досудового розслідування даного кримінального провадження було доручено групі слідчих у складі: слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 та слідчого СВ Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 .

Постановою заступника прокурора області ОСОБА_18 від 18.01.2018 року призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0004438 у складі: начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області ОСОБА_20 , заступника начальника цього ж відділу ОСОБА_21 , прокурорів цього ж відділу ОСОБА_22 , ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .

При цьому ряд процесуальних рішень, викладених у формі постанов про призначення експертних досліджень, за період з 19.09.2019 року по 29.12.2016 року були прийняті слідчим СВ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 , а слідчий експеримент за участю ОСОБА_3 проведений слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 , який склав відповідний протокол від 20.10.2017 року, що на думку адвоката ОСОБА_5 тягне за собою недопустимість доказів, а саме висновків експертів та слідчого експерименту, як таких що були зібрані неуповноваженими на те особами.

Як зазначила Велика Палата ВС у своїй Постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 послідовність викладу в диспозиції ст. 2 КПК України, яка визначає завдання кримінального провадження, дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду мають бути права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. На користь такого висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання.

ВП ВС констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

У кожному із зазначених вище випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України. Отже, у разі призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи, суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Обвинуваченою ОСОБА_3 та її захисником під час судового розгляду не було зазначено та доведено, в чому саме полягало істотне порушення прав та свобод ОСОБА_3 внаслідок прийняття процесуальних рішень слідчими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . До того ж, постанови про призначення експертних досліджень є лише підставою для проведення того або іншого виду експертизи експертом і не впливають на висновок загалом.

Окрім того, стороною захисту у якості доказу на підтвердження невинуватості обвинуваченої було надано консультаційний висновок № ED-1709-3-1048.18 від 09.07.2018 року експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» в галузі автотехніки та транспортної трасології з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_29 , зроблений на підставі заяви адвоката ОСОБА_5 від 12.06.2018 року.

Відповідно до положень ст. 5 КПК України, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно із положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Згідно вимог ст. 242 КПК України, в редакції яка діяла на час звернення захисника до експерта ОСОБА_29 щодо проведення дослідження обставин та механізму ДТП та проведення даного дослідження, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Як встановлено з досліджених під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник не заявляли будь-яких клопотань про призначення експертизи під час досудового розслідування так само, як і під час судового розгляду. Таким чином, оцінюючи зазначений доказ суд визнає його таким, що отриманий поза процесуальний спосіб та не відповідає вимогам ст. 86 КПК України внаслідок чого є недопустимим.

Крім того, є неспроможними посилання сторони захисту на недопустимість як доказу висновку експерта №131 від 23.02.2018 року у зв`язку з допущеною експертом вибірковістю при обрані вихідних даних щодо обставин та механізму ДТП, та спростовуються поясненнями експерта ОСОБА_30 , наданими під час його безпосереднього допиту в судовому засіданні. Так останній звернув увагу, що для проведення експертного дослідження йому було надано матеріали кримінального провадження. Ним при дослідженні обставин ДТП використовувалися вихідні дані які вказав слідчий у своїй постанові про призначення експертизи, дані які були зазначені в протоколі огляду місця події, в схемі (стан дороги, місце ДТП, завантаженість проїзної частини, знаки, розмітка та інш.) та дані слідчих експериментів. Всі дані використовувалися ним у сукупності з іншими матеріалами у справі. Розбіжностей в вихідних даних не помітив. В наданих йому документах було достатньо даних для проведення експертного дослідження. Зазначив, що саме слідчий експеримент відображає всі технічні характеристики руху транспортного засобу такі як напрямок руху, швидкість та інше. Натомість в поясненнях не в повній мірі відображається увесь механізм дій. Експертне дослідження проводиться з урахуванням конкретно зазначених цифр, а не приблизних пояснень особи.

До того ж, суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_8 наданих ним під час судового розгляду в частині того, що: він є учасником дорожнього руху, та як автолюбитель, враховуючи технічні характеристики мотоциклу, може сказати що він рухався зі швидкістю більше 120 км/год. Коли він почув звук мотоцикла що наближався і до моменту зіткнення пройшло менше 1 хв. Коли мотоцикл перестроївся з середньої смуги руху в крайню ліву смугу, відстань між ним та автомобілем була більше 15 м (20 м), а коли мотоцикл почав гальмувати відстань була метрів 10-15. Автомобіль рухався зі швидкістю 20 км/год, оскільки вони є суперечливими, з урахуванням показань які надавалися свідком як під час проведення слідчого експерименту так і в судовому засіданні, суб`єктивними та таким що не дозволяють встановити наявність чи відсутність певних фактів та обставин.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, викладену у справі «Еззе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Так ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст. 12 КК України, вчинено тяжкий злочин.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до положень ст. 66, 67 КК України судом не становлено.

Обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалас, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні, та в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженої та запобігання скоєнню нею нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, враховуючи дані Департаменту патрульної поліції, щодо неодноразового притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, у тому числі і 18.09.2016 о 16:30 за порушення ч. 1 ст. 122 КУПАП, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкцій ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Так в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.10.2019 справа №205/7091/16-к, від 12.09.2018 справа №206/5073/15-к суд касаційної інстанції наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З огляду на викладене, суд водночас, зваживши на дані про особу обвинуваченої, відсутність обтяжуючих покарання обставин, беручи до уваги посткримінальну поведінку ОСОБА_3 , що є позитивною, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, та звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

У кримінальному проваджені потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов, у якому він остаточно просив стягнути із цивільного відповідача ОСОБА_3 на його користь майнову шкоду у сумі 81315,73 грн., яка складається із витрат на лікування у розмірі 46704,45 грн., недоотриманої заробітної плати у розмірі 27611,38 грн., витрат на правовому допомогу у розмірі 7000 грн. та моральну шкоду у сумі 300000 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, в результаті чого йому було встановлено ІІ групу інвалідності, він втратив можливість повноцінно працювати, в наслідок чого був звільнений з посади шліфувальника 5-го розряду ДП НВКГ «Зоря «Машпроект». Крім того вказав, що ним було витрачено велику кількість коштів на лікування та відновлення його стану здоров`я. Зазначив, що окрім фізичної шкоди неправомірними діями винуватиці ДТП йому також завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які призвели до негативних змін у його житті.

Згідно із ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У частині 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-51гс14.

Разом з тим позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Так у позовній заяві ОСОБА_6 просить стягнути на його користь із ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 46704, 45 грн., яку він змушений був витратити на лікування.

Отже, розглянувши заявлений цивільний позов відповідно до положень ст.1166 ЦК України, дослідивши матеріали справи, а саме квитанції з придбання лікарських препаратів та оплату медичних послуг на суму 55 375,37 грн., суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 44605,31 грн., оскільки цивільним позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку дій обвинуваченої ОСОБА_3 18.09.2016 року та необхідністю придбання потерпілим ліків 29.08.2016 на суму 7316, 77 грн. (фіскальний чек № , №, видаткова накладна № 986) та 03.04.2017 на суму 265,20 грн. (фіскальний чек №), а також придбання саме необхідних медичних препаратів згідно чеків №3656 та №3657 на суму 2908,09 грн. Разом з тим суд не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченої, як завданої матеріальної шкоди, суми витраченої ОСОБА_6 на сплату благодійної допомоги у сумі 280 грн.

Крім того відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пункти 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 передбачають, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, в порушенні стосунків з оточуючими людьми. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення ЄСПЛ у справі "STANKOV v. BULGARIA" № 68490/01 від 12 липня 2007).

Моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При встановленні суми грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує встановлені під час судового розгляду кримінального провадження обставини, глибину фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою обвинуваченої, ступінь тяжкості отриманих потерпілим в результаті ДТП тілесних ушкоджень, складність та тривалість лікування, обсяг і характер змін у житті, істотність зусиль, яких він вимушений докладати до відновлення попереднього способу життя, інтенсивність та тривалість моральних страждань.

Таким чином, суд доходить до висновку, що протиправними діями обвинуваченої безсумнівно були завдані моральні страждання потерпілому. При цьому, суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілого, вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з ОСОБА_3 у розмірі 150 000 грн.

Крім того потерпілий просив стягнути з обвинуваченої недоотриману заробітну плату у зв`язку із втратою працездатності у розмірі 27611,38 грн. за період з вересня 2016 по 14 квітня 2017 (день звільнення).

Статтею 3 Конституції України встановлено, що життя і здоров`я людини визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, - цивільно-правовий інститут, який покликаний захистити майнові та немайнові права, порушені заподіянням фізичній особі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я та втратою нею працездатності.

Отже розмір недоотриманої заробітної плати потерпілим підлягає стягненню з обвинуваченої, так як є частиною майнової шкоди, завданої йому. При цьому, з огляду на встановлену інвалідність потерпілого, строк перебування на лікарняному та розмір сум отриманих за місцем роботи, стягненню підлягають 27 611,38 гривень.

Крім того позивач просив стягнути з цивільного відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні..

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268).

Надання професійної правової допомоги позивачу підтверджується договором про надання правової допомоги від 11.04.2017 № 85, укладеним між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_31 , актом № 23 від 11.04.2018 про виконання послуг у повному обсязі, відповідно до договору про надання правової допомоги від 11.04.2017 № 85, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 23 від 11.04.2018, а тому зазначені позовні вимоги є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову, та з обвинуваченої на користь потерпілого слід стягнути 150 000 грн. моральної шкоди, 7000 грн. витрат на професійну правову допомогу, а також 72 216,69 грн. майнової шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_32 визнати винуватою у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_33 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України - п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_32 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, строком на три роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_32 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 150 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 72 216,69 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 7000 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта у сумі 4667,1 грн.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_3 не обирався.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1