Справа №:755/1484/23
Провадження №: 1-кс/755/1547/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2023 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000047 від 02.02.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а :

прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :90:506:0100, площею 0,0602, із цільовим призначенням для ведення садівництва на АДРЕСА_1 .

Мотивуючи клопотання, прокурор посилається на те, що Дніпровська окружна прокуратура міста Києва здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000047 від 02.02.2023 за ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння квартирою ОСОБА_4 , 1944 р.н., який за життя проживав у квартирі АДРЕСА_2 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що у Дніпровське УП ГУНП в місті Києві здійснювало досудове розслідування у кримінальному провадженні №0010265 від 14.12.2019 за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом ненасильницької смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 .

Під час огляду місця події 14.12.2019 за вказаною адресою виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Саме такі анкетні дані померлої особи підтверджуються матеріалами кримінального провадження №0010265 від 14.12.2019 за ч. 1 ст. 115 КК України: рапортом від 14.12.2019, протоколом огляду місця події від 14.12.2019, постановою слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 14.12.2019, протоколом допиту свідка від 14.12.2019.

На підставі направлення слідчого проведене судово-медичне дослідження трупа згідно висновку якого №021-2815-2019 від 17.12.2019 причину смерті не вдалося встановити через гнилісні зміни. Проте, у висновку помилково вказану прізвище померлого « ОСОБА_5 », замість вірного ОСОБА_6 .

Вказане кримінальне провадження закрито 28.01.2020 за відсутності події кримінального правопорушення.

Разом з тим, актовий запис про смерть помилково складено на ім`я ОСОБА_4 , 1944 р.н. (актовий запис про смерть №21320 від 24.12.2019, складений Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

При цьому, у актовому записі вказано, що із заявою про реєстрацію смерті звернувся співробітник Лівобережного відділення відділу судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи; свідоцтво про смерть не видано; паспорт не здано.

Проте, виходячи із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , труп якого знайдено за вказаною адресою, та ОСОБА_4 , 1944 р.н., є фактично однією і тією ж особою, при реєстрації факту смерті якої допущено помилку в його прізвищі.

Під час вставлення підстав для підготовки та подачі заяви про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_4 встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 (РНОНМ 000) зареєстровано 30.01.2023 за ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2023 №457, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 .

Згідно цього договору ОСОБА_4 продав ОСОБА_7 вказану квартиру.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 як законний власник вказаної квартири помер ще у 2019 році, то він не міг її відчужити 30.01.2023 на користь ОСОБА_7 .

Оскільки після смерті ОСОБА_4 ніхто спадщину не отримав, вказана квартира, згідно ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва.

Однак, невстановлені на цей час особи незаконно заволодію нею шляхом реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На підставі вказаних доводів ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва №755/1484/23 від 06.02.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вказану квартиру.

Під час досудового розслідування приватний нотаріус ОСОБА_8 на запит прокурора надав копію нотаріальної справи щодо посвідчення вказаного договору купівлі-продажу квартири, з якої встановлено, що під час укладення угоди був використаний паспорт на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), серія НОМЕР_3 , виданий 08.01.2004 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві.

За інформацією Дарницького та Дніпровських відділів ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області, бланк паспорта із вказаними реквізитами не розподілявся до їх відділу. Натомість, ОСОБА_4 , 1944 р.н., документований 29.03.2001 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 .

Під час досудового розслідування також встановлено, що померлому ОСОБА_4 , 1944 р.н., на праві приватної власності належала земельна ділянка кадастровий номер :90:506:0100, площею 0,0606 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 09.03.2000 №09-2-02907 та рішення Київської міської ради від 10.12.98 №73-3/174.

Враховуючи те, що померлий ОСОБА_4 не має спадкоємців за законом та за заповітом, вказана земельна ділянка, згідно ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва.

Проте, враховуючи те, що невстановлені особи незаконним шляхом вже заволоділи квартирою померлого, існують обґрунтовані підстави вважати, що земельною ділянкою також можуть заволодіти протиправним шляхом з використанням підробних та/або справжніх документів померлого, а також враховуючи той факт, що у Державному реєстрі цивільного стану України відсутні відомості про факт смерті ОСОБА_4 .

З цією метою є доцільним накладення арешту щодо заборони відчуження вказаної земельної ділянки.

У зазначеному кримінальному проваджені майно зазначена земельна ділянка у повному обсязі відповідає критерієм, зазначеним у статті 98 КПК України, які встановлені для речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки зазначений об`єкт нерухомого майна є потенційним об`єктом кримінально протиправних дій, що може бути набутим кримінально протиправним шляхом.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 26.05.2023 вказана земельна ділянка визнана речовим доказом.

Без відповідного арешту шляхом заборони відчуження зазначеним майном воно може вибути з власності поточного власниката передано у власність та/або користування іншим особам, що утруднить чи унеможливіть в подальшому скасування державної реєстрації права власності на це майно, визнання відповідних угод недійсними, у тому числі й заходами цивільно-правового характеру шляхом витребування його на корить територіальної громади. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням цього кримінального провадження.

Прокурор Дніпровської оружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд клопотання про арешт майна без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, крім того, прокурором зазначаються ризики того, що з майном, яке є предметом вчинення кримінального правопорушення можуть вчинятися дії з його подальшого відчуження, з метою забезпечення арешту майна, тому розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідча суддя, вивчивши клопотання,дослідивши матеріали додані до клопотання, заслухавши прокурора, дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої вказаної статті КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням прокурора, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Постановою прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 26.05.2023 земельну ділянку із кадастровим номером :90:506:0100 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000047 від 02.02.2023.

Слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволеннюшляхом накладення арешту на вищевказануземельну ділянку.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона відчуження земельної ділянки.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000047 від 02.02.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :90:506:0100, площею 0,0602, із цільовим призначенням для ведення садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 заборони відчуження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя: ОСОБА_1