ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимир обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000179 від 07.03.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Володимир-Волинський, Волинської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 , перебуваючи з 23.10.2015 на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2) як військовозобов`язаний, достовірно знаючи, що відповідно до Указів Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану на території України» та № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, будучи визнаним рішенням позаштатної військово - лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 № 225 від 26.01.2023 придатним до проходження військової служби, не маючи визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 10.02.2023 особисто отримав під підпис повістку про необхідність прибуття на 08 год 00 хв 11.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою:

АДРЕСА_2 для відправлення в складі команди НОМЕР_2 в розпорядження командира військової частини для проходження військової служби під час мобілізації.

Проте, ОСОБА_4 , будучи придатним за станом здоров`я до проходження військової служби, не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, діючи з прямим умислом, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прибувши на 08 год 00 хв 11.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 відмовився від відправлення у складі команди НОМЕР_2 у розпорядження командира військової частини для проходження військової служби під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив про обставини його вчинення, які є аналогічними тим, що викладені в обвинувальному акті, не оспорював їх. У скоєному щиро каявся, просив суворо його не карати. Свої дії пояснив тим, що його брат вже призваний на військову службу, а тому, у разі його ( ОСОБА_4 ) мобілізації, їх батьки залишилися би без догляду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Таким чином, суд вважає встановленим, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які полягають в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, позитивно характеризується за останнім місцем роботи.

Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

З урахування вищевикладеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією статті 336 КК України.

На підставі ст.75 КК України, суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного за цим вироком з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, встановленого судом, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75,76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання призначеного за цим вироком з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий ОСОБА_1