Вирок

Іменем України

19.06.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0001506 від 16.09.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Борщовичі Пустомитівського району Львівської області, одруженого, із середньою спеціальною освітою, працюючого директором ТОВ «Верхній Замок» та водієм у ТОВ «Верхній Замок ЛТД», не судимого, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2020 року близько 12.00 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Генерала Чупринки в напрямку до вул. Степана Бандери у м. Львові, грубо порушив вимоги Р.10 п.10.1; Р.16 п.16.13 ПДР, затверджених постановою кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями, що виразилось у тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом та рухаючись у правій смузі руху, при наближенні до нерегульованого перехрестя вулиць Генерала Чупринки Політехнічна у м. Львові, виконував маневр повороту ліворуч на вул. Політехнічну та не дав дорогу мотоциклу марки «SYM X-PRO 125», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який в цей час рухався по вул. Генерала Чупринки в напрямку до вул. Коновальця у м. Львові, тобто йому назустріч, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода зіткнення транспортних засобів та водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці та шиловидного паростка ліктьової кістки, що відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, та відкритого косого перелому обох кісток лівої гомілки верхньо-середньої третини зі зміщенням кісткових фрагментів, що відноситься до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, підтвердив усі обставини його вчинення. Зокрема, пояснив, що 16 вересня 2020 року близько 12.00 год. керував автомобілем «Hyundai Santa Fe», який належить його дружині, та рухався ним по вул. Горбачевського у м. Львові. При виїзді на вул. Генерала Чупринки повернув праворуч, а в подальшому планував повернути ліворуч на вул. Політехнічну. При виконанні даного повороту спричинив зіткнення з мотоциклом, яким керував ОСОБА_6 , в результаті чого останній зазнав тілесних ушкоджень. Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок його недостатньої уважності. Розуміє, що вчинив неправильно, у скоєному кається, заподіяні потерпілому збитки відшкодував у повному обсязі, останній жодних претензій до нього не має. А тому, просив його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, при цьому, зазначив, що завдана йому шкода ОСОБА_4 повністю відшкодована, жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого він не має, вибачення останнього ним прийнято, тому просить не карати суворо обвинуваченого та не позбавляти останнього права керування транспортними засобами.

З урахуванням поданої потерпілим заяви, положень ст.325 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності потерпілого, який до суду не з`явився та у поданій заяві висловив свою позицію у кримінальному провадженні, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі потерпілого ОСОБА_6 , оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що характеризують його особу, а також стосуються речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, наслідки, які настали в результаті його вчинення, а саме спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставини, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданого збитку, особу ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем роботи, є інвалідом 3-ї групи, має, як працюючий пенсіонер, на утриманні дружину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 3-ї групи та непрацездатну матір ОСОБА_8 , 1946 р.н., на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має відзнаки Скадовської міської ради за підтримку внутрішньо переміщених осіб та УПЦ за вагому допомогу захисникам України.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, наслідків, що настали, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі. Водночас наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяних потерпілому збитків, наявність у нього інвалідності 3-ї групи та перебування в нього на утриманні непрацездатних дружини інваліда 3-ї групи та матері, дають підстави суду визначити таке покарання на рівні, ближчому до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України, за якою ОСОБА_4 обвинувачується. Наведене узгоджується з вимогами ст.69-1 КК України, відповідно до яких за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Також відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинувачентим своєї провини, щире каяття останнього, готовність відповідати за скоєне, відшкодування збитків потерпілій особі, відсутність в потерпілого будь-яких претензій до обвинуваченого, наявність в останнього двох утриманців (непрацездатних дружини і матері), офіційного місця праці, а також думка прокурора про доцільність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

Що стосується додаткового необов`язкового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то, на переконання суду, підстав для призначення такого обвинуваченому ОСОБА_4 немає з огляду на те, що останній працює водієм у ТОВ «Верхній Замок ЛТД», яке здійснює вантажні перевезення, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за даними Управління патрульної поліції у Львівській області (відповідь на адвокатський запит №258аз/41/12/02-2023 від 19.05.2023 року) відсутні будь-які відомості щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що свідчить про належне ставлення водія до встановлених в державі правил дорожнього руху та його обов`язків як відповідального учасника такого руху. Крім цього, врахуванню підлягає те, що обвинувачений є інвалідом 3-ї групи, на його утриманні, як працюючого, перебувають непрацездатні дружина (інвалід 3-ї групи) та матір (пенсіонер), а тому, застосування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами позбавить обвинуваченого ОСОБА_4 доходу, достатнього для забезпечення себе та наявних утриманців, які потребують його підтримки, в тому числі матеріальної. Не може залишатися поза увагою суду й те, що посткримінальна поведінка обвинуваченого вказує на відсутність будь-яких спроб останнього ухилитися від відповідальності за скоєне, як на досудовому слідстві, так і в суді ОСОБА_4 свою вину у скоєному визнав повністю, добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки, у зв`язку з чим останній просить не карати суворо обвинуваченого та не позбавляти його права керування транспортними засобами. А тому, сукупність наведених обставин разом з тим, що скоєне кримінальне правопорушення відноситься до категорії необережних, вчинене обвинуваченим у тверезому стані, що підтверджується висновком лікаря-нарколога №000611 від 16.09.2020 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеним за результатами проведення такого огляду водія ОСОБА_4 у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» у день скоєння ДТП, доцільності у позбавленні обвинуваченого права керування транспортними засобами немає.

З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.

Водночас підстав для застосування положень ст.69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, на чому наполягає сторона захисту, не вбачається. Застосування такого покарання не відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та не сприятиме досягненню складової мети покарання - виправлення засудженого, адже призначення покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування такого з випробуванням дозволить забезпечити контроль за поведінкою засудженого і є шансом для такої особи довести впродовж визначеного судом строку перед державою та суспільством своє виправлення під наглядом органів пробації. У свою чергу, застосування покарання у виді штрафу передбачає, у випадку його сплати, припинення контролю за засудженим і не сприятиме виконанню завдань індивідуальної та загальної превенції.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

У справі наявні процесуальні витрати за проведення експертиз. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування Львівським НДЕКЦ МВС України проводились судові експертизи технічного стану транспортного засобу (2 експертизи, №15/2/1465 від 02.11.2020 року та №15/2/1466 від 02.11.2020 року), транспортно-трасологічна експертиза (№15/2/1464 від 10.11.2020 року), експертиза обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди (№СЕ-19/114-20/23770-ІТ від 21.12.2020 року). Згідно наявних довідок загальна вартість виконаних експертиз становить 6538 (шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 00 коп. Зазначена сума витрат на проведення експертиз згідно ст.124 КПК України підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічної експертизи та експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди в сумі 6538 (шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 00 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.09.2020 року на мопед марки «Сім», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речові докази у справі: 1) автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , - залишити у володінні ОСОБА_4 , якому такий транспортний засіб попередньо був переданий на відповідальне зберігання; 2) мопед марки «Сім», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів у м. Львові по вул. Авіаційна, 7 - повернути власнику ТзОВ «Галич Груп» (м. Львів, вул. Зернова, 4/7).

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1