ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 Справа №607/7771/23

Номер провадження 1-кп/607/1504/2023

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000196 від 26 квітня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сасово Рязанської області російської федерації, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, одруженого, на утриманні якого перебуває двоє неповнолітніх дітей, працюючого водієм у ТОВ «Волинь Табак», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю учасників кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2020 року близько 13.10 год. водій ОСОБА_3 , керував технічно - справним автомобілем «Ford Transit» р.н. НОМЕР_1 та рухався лівою смугою руху вул. Микулинецька м. Тернопіль, в напрямку вул. Острозького із швидкістю 50 км/год.

Під час руху водій ОСОБА_3 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР України).

В цей час, проїзну частину дороги вул. Микулинецька, яка має чотири смуги для руху в обох напрямках, за перехрестям із вул. Гребінки, поза межами пішохідного переходу, справа - наліво відносно руху автомобіля «Ford Transit» р.н. НОМЕР_1 в темпі спокійного кроку пересікав пішохід ОСОБА_5 .

Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_5 , який рухався перед автомобілем «Ford Transit» р.н. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_3 , в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а вчинив наїзд на нього передньою правою частиною транспортного засобу.

Унаслідок дорожньо-транспортної пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми у вигляді переломів кісток склепіння і основи черепа з крововиливом над тверду мозкову оболонку скроневої частки лівої півкулі головного мозку і забиттям його речовини та пневмоцефалією, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння - п.п. 2.1.2, 2.1.3 (б) «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо - транспортної пригоди та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та суду показав, що він 25 квітня 2020 року близько 13.10 год., керуючи автомобілем «Ford Transit» р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Микулинецькій в лівій смузі руху. З правої сторони їхав транспортний засіб Спрінтер. Несподівано із-за Спрінтера вийшов потерпілий, якого він зачепив крилом свого автомобіля. Після цього, він зупинився та підійшов до потерпілого, біля якого вже перебували люди. Зателефонував в поліцію та викликав швидку допомогу, після чого їх дочекався на місці. В цей же день він поїхав в лікарню до потерпілого. Вартість лікування потерпілого він повністю оплатив.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що його дії кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Суд при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого звертає увагу на роз`яснення, наведені у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

А тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікарів психіатра чи нарколога, думку потерпілого, який просить суворо не карати обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання не застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що основним джерелом його доходу є робота, яка безпосередньо пов`язана із наявністю права керувати транспортним засобом, зокрема автомобілем. На утриманні ОСОБА_3 перебувають двоє неповнолітніх дітей, які потребують його забезпечення. Застосування до ОСОБА_3 додаткового покарання призведе до втрати основного джерела його доходу та негативно вплине на забезпечення йому життєдіяльності. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості щодо інших притягнень обвинуваченого до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що дає суду підстави зробити висновок про загалом законослухняну поведінку обвинуваченого та можливість досягнення мети виправлення його та попередження вчинення ним нових злочинів без застосування додаткового покарання.

Також, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдану шкоду, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, думку потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину. Зазначене, із врахуванням його характеризуючих даних, на думку суду, вказує на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення судових експертиз.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

- медичну картку №04846 КНП «ТУЛ» ТОР стаціонарного хворого ОСОБА_5 із усіма вкладеними результатами досліджень залишити на зберіганні в архіві КНП «ТУЛ» ТОР, після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, процесуальні витрати за проведення судово - автотехнічних експертиз від 21 лютого 2022 року №СЕ-19/120-22/1808-ІТ в розмірі 1716 грн. 20 коп., від 29 квітня 2020 року №4/6-234/20 в розмірі 817 грн. 25 коп.; транспортно - трасологічної експертизи від 29 квітня 2020 року №4/6-235/20 в розмірі 1144 грн. 15 коп., на загальну суму 3677,60 грн. (три тисячі шістсот сімдесят сім гривень шістдесят копійок).

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1