Справа № 489/2036/23
Провадження № 1-кп/489/780/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

31 липня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №0001225 від 27.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 11.08.2023, яке обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілу. Крім того, менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти клопотання прокурора, вважаючи, що відносно обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту через недоведеність зазначених прокурором ризиків, оскільки останній протягом тривалого часу проживає в місті Миколаєві на підставі відповідного договору найму та має стійкі соціальні зв`язки. Крім того, до моменту поміщення під варту обвинувачений не чинив жодного впливу на свідків.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши клопотання, суд приходить до таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.12.2022 обвинуваченому ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.06.2023 продовжений до 11.08.2023 включно.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд приймає до уваги ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, його особу, необхідність уникнення визначених ст. 177 КПК України ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків, з якими він особисто знайомий та які не були допитані в судовому засіданні.

Відповідно до п. 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.05.2010 (остаточне 20.08.2010), «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відповідного кримінального правопорушення є свідченням його обґрунтованості.

Крім того, суд також враховує ту обставину, що не відпали підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість переховуватися від суду через тяжкість обвинувачення, ризик незаконного впливу на свідків, наявність яких обґрунтовується тим, що він не має офіційного постійного місця роботи, стабільного джерела доходу, має достатню обізнаність, щоб розуміти суть пред`явленого йому обвинувачення та покарання за його вчинення, обізнаний про свідків сторони обвинувачення та місце їхнього проживання. Вказані обставини підтверджують існування на даний час ризиків переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, які в ході судового розгляду ще не допитані.

Суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики, а вже існуючі ризики є суттєвими та такими, що не дають достатніх підстав обрати суду на даному етапі судового провадження інший, більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

При цьому суддя критично оцінює твердження сторони захисту про недоведеність ризику незаконного впливу на свідків, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений не вчиняв жодних дій, направлених на незаконний вплив на свідків, оскільки на даний час обставини справи відрізняються від тих, за яких обвинувачений перебував на свободі. Так, з часу виявлення 26.11.2022 трупа ОСОБА_7 і до часу застосування 22.12.2022 щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній не мав процесуального статусу підозрюваного (до 15.12.2022) та відносно нього не був застосований запобіжний захід, що вказує на відсутність будь-якої потреби та необхідності в останнього здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні. Однак на даний час відносно ОСОБА_3 застосований найсуворіший запобіжний захід, він має процесуальний статус обвинуваченого, відносно нього здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за ч. 2 ст. 121 КК України, він висловив позицію про недостовірність показань свідків даному кримінальному правопорушенні, та показання свідків у справі, які ще не були допитані судом та про яких він обізнаний, можуть мати доказове значення в даному кримінальному провадженні, внаслідок чого існує ризик, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків з метою зміни їхніх показань на свою користь.

Крім того, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу твердження сторони захисту про наявність в обвинуваченого постійного місця проживання на території міста Миколаєва, оскільки, на переконання суду, існуючі ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків є суттєвими та такими, що не дають підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який з метою запобігання таким ризикам.

Також не може бути підставою для відмови в продовженні запобіжного заходу твердження обвинуваченого про скрутне матеріальне становище його сім`ї, оскільки, по-перше, суду не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що обвинувачений офіційно працевлаштований, внаслідок чого отримує постійний достатній дохід, яки дозволяє йому утримувати сім`ю, а також, що його сім`я має неналежний матеріальний стан, який потребує участі обвинуваченого в допомозі на утримання сім`ї. По-третє, як зазначалося вище, при вирішенні питання про необхідність запобігання встановленим ризикам суд, виходячи із практики ЄСПЛ, має керуватися не лише інтересами обвинуваченого та членами його сім`ї, а й високими стандартами охорони загальносуспільних прав та інтересів, що в даному випадку полягає у запобіганні існування передбачених ст. 177 КПК України ризикам.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись статтями 176-178,182,183,193-194,196-197,309,331,372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів - до 28.09.2023 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення та на неї може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня оголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1