Справа № 643/1704/23
Провадження № 1-кп/643/159/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 05.01.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні 09.08.2023 прокурор надала письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк 60 діб. Заперечувала проти клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або зменшення розміру застави, посилаючись на його необґрунтованість.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою зазначила, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Обвинувачений не працює, законних джерел заробітку, постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків та осіб на утриманні, які стримували б його від переховування, не має. Враховуючи наведене, наявні передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також впливати на потерпілого та свідків. Запобігти зазначеним ризикам, які на даний час не зменшились, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність ризиків, тривалий час перебування обвинуваченого під вартою та погіршення стану здоров`я останнього. Просив змінити запобіжний захід на більш м`який. У разі задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою просив зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, посилаючись на недоведеність ризиків. Зазначив, що потребує лікування у зв`язку із загостренням захворювання на міжхребцеву грижу, яке неможливо забезпечити в умовах СІЗО. Просив провести додаткове медичне обстеження у зв`язку із неналежною якістю медичного обстеженням, яке було проведене нещодавно на виконання ухвали суду. Крім того, просив зобов`язати органи Державного бюро розслідувань провести перевірку за фактом його незаконного затримання та утримання в приміщення ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області.

Прокурор заперечувала проти клопотання сторони захисту про зобов`язання органи ДБР провести перевірку за заявою обвинуваченого. Проти проведення повторного медичного обстеження обвинуваченого не заперечувала.

Захисник підтримав клопотання обвинуваченого та просив їх задовольнити.

Потерпілий та його представник у судове засідання 09.08.2023 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вирішуючи заявлені стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання щодо запобіжного заходу, керується таким.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2023 щодо обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обираючи запобіжний захід, слідчий суддя дійшов висновку щодо обґрунтованості пред`явленої підозри та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.03.2023, постановленою в даному кримінальному провадженні, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , на строк до 24:00 год. 05.05.2023 включно.

Зазначена ухвала була оскаржена стороною захисту в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.03.2023, апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08.03.2023 залишено без змін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо законності та обґрунтованості вказаної вище ухвали та наявності підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, дітей не має, не працює, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчений.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, в тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи захисника щодо відсутності ризиків.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого насильницького злочину, а також дані про його особу, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

З урахуванням наведеного суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що тривалість перебування обвинуваченого під вартою на даній стадії судового провадження сама по собі є достатньою підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений перебуває під вартою з 01.01.2023. Дана справа надійшла в провадження суду 03.03.2023. Ураховуючи обставини даної справи, у суду відсутні підстави для висновків щодо необґрунтовано тривалого тримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Ураховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконно впливу на потерпілого, свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , на строк до 24:00 годин 06.10.2023 включно.

Відповідно, з наведених вище підстав суд відмовляє в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2023 обвинуваченому визначено заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - в сумі 74430,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Таким чином, під час визначення розміру застави ураховується майновий, сімейний стан та інші дані про особу саме обвинуваченого.

Стороною захисту не зазначено та не обґрунтовано, які обставини, що враховуються судом під час визначення розміру застави, змінились з моменту визначення попереднього розміру застави та можуть бути підставою для її зменшення.

Також суд враховує, що застава обвинуваченому встановлена у розмірі, ближчому до мінімальних меж, встановлених КПК України, а саме у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, при тому що розмір можливої застави у даній категорій справ визначений у діапазоні від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи наведене, суд на даній стадії судового провадження відмовляє в задоволенні клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2023 зобов`язано Державну установу «Харківський слідчий ізолятор» провести невідкладне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_5 .

На виконання вказаної ухвали до суду від завідувача Харківської міської медичної частини № 27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях надійшов лист №1441-13ХК-23-вих від 28.06.2023, з якого вбачається, що на час складання довідки стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 задовільний, стаціонарного лікування, в тому числі за межами установи, не потребує.

У судовому засіданні 09.08.2023 обвинувачений зазначив, що з часу проведення медичного огляду його стан здоров`я суттєво погіршився, він потребує проведення операції з приводу міжхребцевої грижі. Крім того, зазначив, що медичний огляд йому було проведено не в повному обсязі, лікар-хірург його не оглядав, не всі необхідні медичні дослідження були проведені. У зв`язку з наведеним обвинувачений просив призначити додаткове медичне обстеження.

Після отримання вказаних показань обвинуваченого, судом на обговорення учасників судового провадження поставлене питання щодо проведення додаткового медичного обстеження метою з метою визначення необхідності оперативного (хірургічного) лікування обвинуваченого у зв`язку із загостренням захворювання на лівобічну дорсальну парамінальну грижу.

Прокурор та захисник, кожний окремо, висловились щодо доцільності такого обстеження.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є в тому числі охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, до яких в тому числі відноситься обвинувачений.

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 206 КПК України, яка має назву «Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини», кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України» зазначено, що стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Суд допускає, що медична допомога, яка доступна в установах системи виконання покарань, не завжди може бути на тому ж рівні, що й в найкращих громадських медичних закладах. Проте держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (див. рішення у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 94, ECHR 2000-XI); див. також "Хуртадо проти Швейцарії" (Hurtado v. Switzerland), рішення від 28 січня 1994 року, Серія A, N 280-A).

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Враховуючи наведене вище, керуючись принципом верховенства права і практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_5 на отримання медичної допомоги та ураховуючи його доводи щодо істотного погіршення стану здоров`я та необхідності оперативного лікування, суд вважає за необхідне доручити Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» провести медичне обстеження ОСОБА_5 з метою визначення необхідності оперативного (хірургічного) лікування обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого щодо зобов`язання органів Державного бюро розслідувань провести перевірку факту його незаконного затримання та тримання в ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, суд керується таким.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2023, обираючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя одночасно доручив відповідному органу досудового розслідування Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтава провести дослідження фактів, викладених в заяві ОСОБА_5 , щодо незаконного тримання останнього в уповноваженому органі державної влади. З вказаної ухвали вбачається, що згідно показань ОСОБА_5 , його фактично затримали 05.01.2023 і з того часу він перебував під наглядом уповноважених осіб в приміщенні органу досудового розслідування.

У судовому засіданні 09.08.2023 обвинувачений надав аналогічні показання та зазначив, що його фактично затримали 05.01.2023 і з того часу він перебував у приміщенні райвідділу поліції, у зв`язку з чим просив зобов`язати органи ДБР провести перевірку за фактом його незаконного затримання.

На уточнююче запитання суду обвинувачений у судовому засіданні 09.08.2023 показав, що просить зобов`язати органи ДБР провести перевірку тих самих обставин, з приводу яких вказані органи вже було зобов`язано провести перевірку згідно ухвали слідчого судді від 10.01.2023.

Також обвинувачений надав суду лист за підписом слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, згідно якого за розглядом звернення ОСОБА_5 щодо нібито неправомірних дій службових осіб ГУНП в Харківській області, встановлено відсутність конкретних подій, які б свідчили про вчинення злочину.

Посилаючись на неналежне проведення перевірки за його заявою органами ДБР, обвинувачений просив зобов`язати уповноважений орган провести перевірку факту його незаконного затримання.

Таким чином, судом встановлено, що органи Державного бюро розслідувань в рамках даного кримінального провадження вже повідомлялись компетентним судом (слідчим суддею) про факт незаконного, за доводами обвинуваченого, затримання останнього та його тримання в приміщенні ХРУП № 2 ГУНП у Харківській області. У зв`язку із вказаними обставинами, на які посилався обвинувачений, органами ДБР проведено відповідну перевірку.

Неналежне, за доводами обвинуваченого, проведення перевірки органами ДБР, виходячи з чинного законодавства України, не може бути підставою для повторного звернення суду до вказаних органів щодо проведення повторної перевірки за заявою обвинуваченого.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_5 , що якщо він вважає, що органи Державного бюро розслідувань неналежним чином виконали свої обов`язки щодо перевірки обставин його незаконного, за його доводами, затримання, то він не позбавлений права оскаржити рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України.

Ураховуючи наведене, суд відмовляє в клопотанні обвинуваченого зобов`язати уповноважений орган провести перевірку факту його незаконного затримання, оскільки вказаний орган вже був зобов`язаний судом провести відповідну перевірку та повідомив обвинуваченого про результати такої перевірки, у зв`язку з чим належним способом захисту прав обвинуваченого є оскарження відповідних рішень, дій чи бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_5 , що він має право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 34, 183, 314, 331, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , на більш м`який запобіжний захід або зменшення розміру застави відмовити.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , на строк до 24:00 годин 06 жовтня 2023 року включно.

Зобов`язати Державну установу «Харківський слідчий ізолятор» провести невідкладне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_5 , який тримається під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», з метою визначення необхідності оперативного (хірургічного) лікування у зв`язку із загостренням захворювання на лівобічну дорсальну парамінальну грижу у ОСОБА_5 , і повідомити Московський районний суд м. Харкова про виконання ухвали в цій частині (адреса: 61153, м. Харків, пр. Ювіленйний, 38-Є, суддя ОСОБА_1 ).

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зобов`язання уповноваженого органу провести перевірку факту його незаконного затримання відмовити.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_5 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали в цій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 11.08.2023 року о 12-45 год.

Суддя ОСОБА_1