ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/57/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2022 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює, на утриманні якого троє неповнолітніх дітей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 200 (двісті) громадських робіт.

Згідно вироку суду, 08 червня 2020 р. о 21 годині у обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуваючи на сходовій клітці в приміщенні під`їзду, біля дверей квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли під час конфлікту із ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій умисел, 08 червня 2020 р. о 21 годині обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на сходовій клітці в приміщенні під`їзду, біля дверей квартири АДРЕСА_2 , в ході вищевказаного конфлікту, з метою спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку щелепи ОСОБА_9 з лівої сторони. Після цього ОСОБА_7 штовхнув потерпілого в спину, в результаті чого останній впав на підлогу колінами.

У результаті дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців передньої та задньої лівої вушної раковини, крововилив облямівки і садно слизової оболонки нижньої губи зліва, які згідно п.2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995) відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок місцевого суду скасувати, визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та закрити провадження, а також дослідити повторно докази, які містяться в матеріалах справи.

Вважає вирок місцевого суду таким, що прийнятий із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що свідка ОСОБА_10 не було допитано в судовому засіданні, тому її показання надані на досудовому слідстві не могли оцінюватись в якості допустимих доказів вини ОСОБА_7 і суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них, що узгоджується із позиціями Верховного Суду від 13 травня 2021 р. у справі №725/2125/20, та від 19.11.2019 у справі №750/5745/15-к.

Вказує, що необ`єктивний підхід до оцінки доводів захисту призвів до помилкового виправдання відсутності постанови про призначення групи прокурорів в кримінальному провадженні №0001396 від 09.06.2020.

В матеріалах справи наявні дві постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000461 від 14.02.2020.

Постанова першого заступника керівника місцевої прокуратури ОСОБА_11 про призначення групи прокурорів прийнята саме для кримінального провадження №0000461 від 14.02.2020., а інформації щодо об`єднання кримінальних проваджень у справі немає.

На переконання апелянта, в разі якщо це була описка, то вона підлягала б усуненню, винесенням іншої постанови, але таких постанов Тернопільською окружною прокуратурою не виносилось.

Зазначає, що слідчий не мав повноважень приймати рішення про призначення судово-медичної експертизи, бо він не входив до складу групи слідчих, яким доручено досудове розслідування на момент призначення судової експертизи тому такий висновок експерта, як доказ є недопустимим (Постанова ВС від 07.08.2019, справа №555/456/18).

Вважає, що місцевим судом безпідставно відмовлено в закритті кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 не був повідомлений про судове засідання прокурором, як це вказано в ухвалі про оголошення в розшук. Не переконавшись в дійсних обставинах обізнаності останнього про дату та час судового засідання місцевий суд не мав достатніх правових підстав оцінювати його дії як ухиляння від суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, що просять задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів, викладених у ній, потерпілу та її представника, прокурора, які вважають вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

16 червня 2023 року, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, яке підтримано обвинуваченим.

Під час апеляційного розгляду прокурор не заперечив проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , яке підтримано обвинуваченим ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження із вказаних підстав.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України належить до проступку, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за який становить два роки.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від суду, у зв`язку із чим перебував у розшуку згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 04.03.2021 року (а.п.23) у період з 04 березня 2021 року по 04 квітня 2023 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Даних про те, що протягом цього часу ОСОБА_7 був засуджений за вчинення іншого кримінального правопорушення не встановлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року (справа № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22) міститься висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що на день апеляційного перегляду вироку місцевого суду обвинувачений має право на звернення із клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України з урахуванням вимог ч.2 ст.49 КК України та закриття з цих підстав кримінального провадження.

Обвинуваченому ОСОБА_7 колегією суддів апеляційного суду роз`яснено, що застосування до нього положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення його від кримінальної відповідальності, на що останній підтвердив своє розуміння зазначених норм закону, підтримав заявлене його захисником клопотання та просив суд скасувати вирок щодо нього та закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, а також те, що з дня вчинення інкримінованого йому правопорушення, яке було вчинено 08 червня 2020 року, з урахуванням подовженого на період розшуку строку з 04.03.2021 року по 04.04.2023 року, минуло понад два роки, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, з урахуванням вимог ч.2 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закриттю.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_12 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України - задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч. 1 ст. 125 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч2. ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності..

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді