КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/8475/23 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2395/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ ДБР ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, власником якого є підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0098 площею 0.04Га (свідоцтво про право власності, на нерухоме маи?но, серія та номер: НОМЕР_1 , індекснии? номер 13899775, видании? 03.12.2013), шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 59.7 м2, що придбана 07.05.2019 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: ННО 020659, ННО 020660, шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

Заборонено державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора вчиняти реєстраційні дії стосовно вказаного майна.

Заборонено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його представникам за дорученням або його уповноваженим особам відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна (підозрюваного) ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ ДБР ОСОБА_8 , погодженого прокурором, про арешт майна підозрюваного ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику підозрюваного, як власника майна, рішення щодо розгляду клопотання про арешт майна без виклику власника такого майна, не вмотивоване та не обґрунтоване в оскаржуваній ухвалі, всупереч положенням ч. 2 ст. 172, ч. 1 ст. 370 КПК України.

Розгляд клопотання про арешт майна відбувся з порушенням строків, визначених ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки клопотання надійшло до суду 03.03.2023, а розглянуто 10.03.2023.

Також апелянт вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі не лише не враховано наявність та обґрунтованість підозри, а навпаки двічі констатовано, що 20.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 27, ч. З ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України 21 лютого 2023 року.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що з текстом ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 10.03.2023 року про арешт належного йому майна, ОСОБА_6 був ознайомлений старшим слідчим в ОВС ОСОБА_8 лише 22.03.2023 року, коли прибув за викликом до ГСУ ДБР для допиту.

В судове засідання прокурор не заявився. Про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, про причини не явки суд не повідомив, клопотань про відкладення не подавав.

З урахуванням зазначеного, а також думки представника власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляд у відсутності прокурора, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі останього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна та його представника, у відповідності до положень ч. 2 ст. 172 КПК України, проте матеріали справи не містять відомостей про направлення копії ухвали власнику майна. Однак як зазначає апелянт, що з текстом ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 10.03.2023 року про арешт належного йому майна, ОСОБА_6 був ознайомлений старшим слідчим в ОВС ОСОБА_8 лише 22.03.2023 року, коли прибув за викликом до ГСУ ДБР для допиту. Іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 10.03.2023 року.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 від 14.05.2021 за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

20.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

03.03.2023 старший слідчий в ОВС ГСУ ДБР ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором третього відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт на майно, власником якого є підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0098 площею 0.04Га (свідоцтво про право власності, на нерухоме маи?но, серія та номер: НОМЕР_1 , індекснии? номер 13899775, видании? 03.12.2013), шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 59.7 м2, що придбана 07.05.2019 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: ННО 020659, ННО 020660, шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

Заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора вчиняти реєстраційні дії стосовно вказаного майна.

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його представникам за дорученням або його уповноваженим особам відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном.

На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий послався на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, з посиланням на докази, які зібрані органом досудового розслідування на її підтвердження.

Також слідчий зазначив, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 кваліфікований зокрема за ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування встановлено, що за підозрюваним ОСОБА_6 зареєстроване право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0098 площею 0.04Га (свідоцтво про право власності, на нерухоме маи?но, серія та номер: НОМЕР_1 , індекснии? номер 13899775, видании? 03.12.2013) та об`єкт житловоі? нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 59.7 м2, що придбана 07.05.2019 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: ННО 020659, ННО 020660, р.н. 1276.

Слідчий зазначає, що у кримінальному провадженні наявні підстави для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , з метою конфіскації його майна як виду покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті.

10.03.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вище зазначене майно.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000370 від 14.05.2021 за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вище вказане майно, яке належать підозрюваному ОСОБА_6 , а саме, що в наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, а також врахував, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відтак клопотання слідчого підлягало задоволенню.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, всупереч твердженням апелянта, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, можливість конфіскації майна, як виду покарання, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна (підозрюваного) з метою забезпечення запобігання

можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК Українипитання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Твердження апелянта про те, що власник майна в судове засідання не викликався також не є підставою для скасування даної ухвали, з урахуванням положень ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся з порушенням строків, визначених ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки клопотання надійшло до суду 03.03.2023, а розглянуто 10.03.2023, має місце, однак колегія суддів вважає, що дана обставина не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яка потягла б за собою скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того твердження апелянта про те, що слідчим суддею двічі констатовано, що 20.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 27, ч. З ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України 21 лютого 2023 року, спростовуються матеріалами клопотання /т. 1 а.с. 86-136/, а саме копією повідомленням про підозру, в якому містяться відомості про повідомлення ОСОБА_6 про підозру саме 20.02.2023.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4