Справа № 567/229/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хорів Острозького району Рівненської області, громадянина України, неодруженого, тимчасово непрацючого, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим :

- 20.02.2013 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.ч.1, 2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку 2 роки;

- 22.03.2013 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України приєднано не відбуту частину покарання за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 20.02.2013 та призначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 03.03.2021 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового терміну 3 роки, під час відбування іспитового терміну на шлях виправлення та перевиховання не став, та повторно вчинив новий умисний злочин корисливого характеру, в умовах воєнного стану.

Так, 22 грудня 2022 року близько 16:25 год., в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та після чого продовжено, зокрема Указом Президента України № 757/2022 від 7 листопада 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, яким продовжено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, ОСОБА_5 діючи повторно, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення, перебуваючи в АДРЕСА_2 , підбіг до ОСОБА_4 , який проїздив повз на велосипеді, після чого рукою наніс два удари в обличчя останньому, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав з велосипеда. Продовжуючи свої злочинні дії направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 наніс ще кілька ударів обома руками та однією ногою по тілу та обличчю ОСОБА_4 , після чого вирвав з руки потерпілого мобільний телефон марки «Fly» модель TS112 вартістю 464 грн. 67 коп., із встановленими двома сім-картками оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», які у зв`язку із їх фізичним зносом матеріальної вартості не становлять, та флеш-накопичувачем micro-SD марки «Samsung» об`ємом 256 Gb вартістю 839 грн. 53 коп., після чого покинув місце події.

Викрадений мобільний телефон ОСОБА_5 привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 1304 грн. 20 коп.

05.07.2023 р. між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000241 від 22.12.2022 року та ОСОБА_5 у статусі обвинуваченого у цьому провадженні, за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.4 ст.186 КК України відносно обставин, викладених в обвинувальному акті від 10.02.2023 р., ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри та обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 у разі затвердження такої угоди, а саме за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років; на підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 03.03.2021 року, та призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 (один) місяць.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами угоди покарання, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, вчиненого при обставинах, зазначених в обвинувальному акті від 10.02.2023 р., дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснив, що його підзахисний свою провину у вчинені злочину як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклав добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченого немає, а тому не вбачає перешкод для затвердження такої угоди.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив раніше надану ним письмову згоду на укладення та затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, а також підтвердив відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Потерпілий ОСОБА_4 відповідно до ч.4 ст.469 КПК України під час судового розгляду надав свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відноситься до тяжкого злочину, санкція якого не передбачає альтернативних видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.4 ст.186 КК України та загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

В судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та закону, обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, а також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості судом не встановлено.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні не повідомив про наявність перешкод для його виконання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи наведені доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, вважає доведеним у судовому засіданні, що ОСОБА_5 здійснив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану, а тому його дії кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди покарання.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке кваліфікується як тяжкий злочин.

Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» від 26.12.2022 р. ОСОБА_5 під спостереженням лікаря-психіатра не перебуває та перебуває під спостереженням лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №101/23 від 12.05.2023 року ОСОБА_5 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння не був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 на даний час здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 станом на 22.12.2022 року страждав та на даний час страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, водночас за станом психічного здоров`я ОСОБА_5 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корислих злочинів, по місцю проживання характеризується посередньо, не працює, неодружений, має на утриманні неповнолітню доньку.

ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, востаннє був засуджений вироком Острозького районного суду Рівненської області від 03.03.2021 р. за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, проте на шлях виправлення і перевиховання не став та під час іспитового строку вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.

При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 вчетверте притягується до кримінальної відповідальності та нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України ОСОБА_5 вчинив до погашення судимості впродовж іспитового строку, встановленого вироком Острозького районного суду Рівненської області від 03.03.2021 р.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а продовжив свою злочинну діяльність, що з урахуванням безальтернативності покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.186 КК України, окрім як позбавлення волі, дає підстави суду прийти до висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України ОСОБА_5 вчинив протягом іспитового строку після постановлення вироку Острозького районного суду Рівненської області від 03.03.2021 р., а відтак остаточну міру покарання відповідно до ст.71 КК України слід визначити з урахуванням вищевказаного вироку.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, з урахуванням клопотання прокурора та відсутності будь-яких заперечень з цього приводу від інших учасників кримінального провадження, слід залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 1510,24 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у вказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 374, 475 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 05.07.2023 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 03.03.2021 року та призначити ОСОБА_5 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 22 грудня 2022 року, зарахувавши до строку відбуття покарання строк перебування під вартою.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишити без змін.

Речові докази у справі :

-мобільний телефон марки «Fly» із вмонтованими двома сім-картками оператора мобільного зв`язку ПрAT «Київстар», та флеш-накопичувачем micro-SD марки «Samsung» об`ємом 256 Gb, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 - вважати йому повернутим;

-диск для лазерних систем зчитування інформації «CD-R», на якому наявний надпис «22.12.2022 ФОП ОСОБА_7 », на якому наявний відеозапис із зовнішніх камер спостереження, які зафіксували момент вчинення злочину - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1