Провадження №1-кп/761/2079/2023
В И Р О К

іменем України

21 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чиниж Буського р-ну Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, маючого військове звання рядовий, на момент постановлення вироку підсобного робітника 3-го інженерного відділення 1-го інженерного взводу 3-ої інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Оператор-топогеодезист мінометного військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, без поважних причин, 09.05.2022 близько 17 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , та до 25.05.2022 проводив час на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив суду, що увечері 09 травня 2022 року він, разом з старшим лейтенантом ОСОБА_6 та солдатами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли з території частини за машиною. В подальшому, ОСОБА_6 запропонував їм відпочити в отелі, на що вони погодились та знаходились там періодично вживаючи алкоголь до 25.05.2022. Після цього він, ОСОБА_4 повернувся до військової частини. Зараз він алкогольні напої не вживає, проходить службу у в/ч НОМЕР_3 та декілька разів був у зоні бойових дій, де отримав поранення. У вчиненому щиро розкаюється.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_9 показав, що на даний час він виконує обов`язки командира в/ч НОМЕР_3 , де проходить службу ОСОБА_4 . За час проходження служби останній зарекомендував себе з позитивної сторони та жодних нарікань на нього немає.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, перевіривши, що вони вірно розуміють зміст цих обставин, встановивши відсутність сумнівів в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, його безпосереднього командира, дослідженням письмових документів та матеріалів, що характеризують обвинуваченого як особу.

Аналізуючи в сукупності перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 , а його дії вірно кваліфікованими за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу ОСОБА_4 , а саме те, що останній одружений, має на утриманні малолітню дитину, не перебуває під наглядом лікаря-нарколога та психіатра, наразі проходить службу в в/ч НОМЕР_3 де характеризується позитивно, раніше не судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції частини 5 статті 407 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Однак, беручи до уваги, те, що ОСОБА_4 є особою раніше не судимою, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зважаючи на його щире каяття, а також і те, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення шляхом надання вичерпних показів у судовому засіданні, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 наразі проходить військову службу у в/ч НОМЕР_3 , де позитивно характеризується командуванням, суд вважає за необхідне звільнити його від відбування призначеного судом основного покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції статті, чинній на час вчинення кримінального правопорушення), вважаючи можливим його виправлення без реального відбування покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі і запобіжний захід для ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до органу, який здійснює контроль за виконанням вироку у період проходження військової служби;

-повідомляти уповноважений орган, який здійснює контроль за виконанням вироку у період проходження військової служби про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України контроль за виконанням ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків покласти на командира військової частини, де проходить службу ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя