Справа № 303/3564/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

з участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження № 303/3564/22, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 24.03.2021 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження № 303/3564/22, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 24.03.2021 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2023 р. обвинуваченому ОСОБА_4 змінено запобіжний захід із застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 28.05.2023 року без визначення розміру застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 21 липня 2023 року включно.

До суду від прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави . Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 307 КК України. На даний час у кримінальному провадженні № 0000102 від 24.03.2021 року проводиться судовий розгляд, письмові докази не досліджувались, із п`яти свідків допитані тільки троє, а тому щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування запобіжного заходу, наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, а саме:

-переховуватися від суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є особливо тяжким і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду;

-незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження сторона захисту, в тому числі обвинувачений, дізналися про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків показання яких підтверджують вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений обізнаний як з їх персональними даними, так і зі змістом наданих ними показань на стадії досудового розслідування, що дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, що утруднить встановлення судом дійсних обставин справи.

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у систематичному та тривалому у часі збуті психотропних речовин у складі ретельно зорганізованої групи із значним обсягом поставки та збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, а також широким колом осіб, що придбавали наркотики, збагачувався від вказаної злочинної діяльності та інших джерел доходу не має, що дає підстави стверджувати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може і в подальшому продовжувати злочинну діяльність.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.08.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 205 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 508 605 грн, яку сплачено, та покладено на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну. Крім цього зазначає, що, обвинувачений, перебуваючи на волі із обраним відносно нього запобіжним заходом у вигляді застави, 09.02.2023 затриманий за підозрою у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого у групі осіб з корисливих мотивів, а 10.02.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.3 ст.332 КК України. У зв`язку з чим ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2023 року задоволено клопотання прокурора та змінено діючий відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, строком до 28.05.2023, без визначення розміру застави, а суму застави повернуто заставодавцю.

Прокурор вказує на те, що на даний час у кримінальному провадженні № 0000102 від 24.03.2021 проводиться судовий розгляд, письмові докази не досліджувались, із п`яти свідків допитані тільки двоє, а тому щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування запобіжного заходу, наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, а саме: ризик переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному поводженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, обставин вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде відповідати меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості обвинуваченого ухилитися від суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження на стадії судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В зв`язку з наведеним, покликаючись на приписи ст. 331 КПК України прокурор просив продовжити у кримінальному провадженні № 0000102 від 24.03.2021 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів.

Позиція сторони обвинувачення в суді

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених у клопотанні. Зазначив, що наявні ризики передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у систематичному та тривалому у часі збуті психотропних речовин у складі ретельно зорганізованої групи із значним обсягом поставки та збуту наркотичних засобів та психотропних речовин. Зазначені ним ризики, існували на час обрання запобіжного заходу та не зменшились на час розгляду справи.

Позиція сторони захисту в суді

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, вважає клопотання необґрунтованим, а ризики не доведеними. Просив суд змінити запобіжний захід ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, зокрема зазначив, що у змісті клопотання відсутнє обґрунтування доведеності того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Вказує на те, що з боку ОСОБА_4 не було і не буде жодних переховувань від суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав доводи захисника.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники в судовому засіданні підтримали доводи захисника ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, заслухавши доводи учасників судового провадження, виходячи з вимог ст.331 КПК України ,суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.331 КПК України - під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні закінчується 21 липня 2023 року. Завершити судове провадження до спливу строку тримання під вартою не надалось можливим.

25.08.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, та визначено заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків передбачених цим Кодексом - в розмірі 205 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, (2481 грн.) тобто - 508 605,00 грн.

Як встановлено судом у зв`язку із внесенням застави в розмірі 205 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 508 605 грн., підозрюваного ОСОБА_4 було звільнено з-під варти та покладено на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, перелік яких визначено в ухвалі суду , а саме: прибувати до суду на першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Вказаний запобіжний захід було обрано за фактом обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Як вбачається зі змісту зазначеної ухвали, при її постановленні, з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка є умовою законності застосування запобіжного заходу. При цьому правильність кваліфікації дій обвинуваченої особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу кримінального правопорушення вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню під час розгляду клопотання про обрання, зміну запобіжного заходу;

-встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України;

-зроблено висновок, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою з із можливістю внесення застави не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та запобігти встановленим ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2023р. клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 із застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - задоволено, змінено обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави в сумі 508 605,00 грн., обраний ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2022 року, на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 28.05.2023 року без визначення розміру застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 21 липня 2023 року включно.

Норми кримінального процесуального закону, якими керується суд

Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких належать, зокрема, і запобіжні заходи.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження. Однією з підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід враховувати вимоги статей 177, 178 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує вимоги КПК України та п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відносно ОСОБА_4 складено та передано до суду обвинувальний акт, отже кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті. З урахуванням зазначеного, під час вирішення питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд керується правилами глави 28 КПК України, які регламентують порядок цієї стадії кримінального провадження, зокрема ст.331, 333 КПК України. За наявності підстав можлива причетність особи до злочину є предметом перевірки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Стадія судового розгляду передбачає перевірку обвинувального акту на предмет доведеності стороною обвинувачення вини особи в інкримінованому їй діянні. Така особа має інший процесуальний статус - статус обвинуваченого, а отже й правових підстав для перевірки обґрунтованості підозри з урахуванням процесуального статусу особи на даній стадії кримінального провадження немає. Це суперечить й завданням суду на даній стадії, який за результатами розгляду кримінального провадження по суті саме у відповідному вироку робить висновок про доведеність чи недоведеність висунутого особі згідно обвинувального акту обвинувачення, що не допускає можливості передчасного оцінювання судом доказів у кримінальному провадженні. Отже, суд доходить висновку, що розгляд відповідного клопотання має відбуватись з урахуванням перебування особи в статусі обвинуваченого та в контексті перевірки обґрунтованості ризиків та обставин у кримінальному провадженні відповідно до статей 177, 178 КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Колегією суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 12 вересня 2022 року по справі № 761/35760/19.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст. 307 КК України, відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Суд, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого не являється предметом розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою. Суд не вирішує питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.3 ст. 307 КК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого , а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оцінка судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтовуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, прокурор послався на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суду належить оцінити наявність кожного з них.

Існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2023 року. Зазначені ризики на даний час не зменшились та зберігають свою актуальність.

Щодо існування ризику переховування від суду

Так, на переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_4 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Суд погоджується із доводами прокурора, що на теперішній час ризик переховування ОСОБА_4 , встановлений під час обрання та зміни запобіжного заходу , не втратив свою актуальність.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 . Так, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування обвинуваченого від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд вважає, що небезпека переховування обвинуваченої здається явно переконливою.

Суд вважає, що направленням обвинувального акта до суду означений ризик не нівелюється, а навпаки актуалізується.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку суду, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою обвинувачених у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, ризик переховування ОСОБА_4 від суду наразі якщо не збільшився, то залишився високим.

Окрім того, переховуватись від суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України. Більше того, суд зазначає, що існують способи виїзду за кордон чоловіків призовного віку, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_4 від суду є актуальним, продовжує існувати.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, фактичне переховування ОСОБА_4 та перебування його у розшуку на стадії досудового розслідування від органів слідства та суду, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , належить до особливо тяжких злочинів, за який передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна, з неможливістю застосування процедури, передбаченої ч. 1 ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням). Дана обставина, може спонукати обвинуваченого до переховування від суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 у статусі обвинуваченого не може свідчити про відсутність даного ризику.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обгрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процессуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Також дотепер судом не допитано всіх свідків. ( двоє свідків зі сторони обвинувачення в ході судового розгляду не допитані і не зявляються до суду навіть після отримання ними судового виклику)

Оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження, відповідно, не всі свідки сторони обвинувачення судом допитані, двоє свідків не допитані, ухиляються від явки до суду, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_4 такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

З огляду не це, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків , які не допитані продовжує існувати.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Про наявність та продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується , свідчить наступне.

Суд, зважає на те, що після обрання попереднього запобіжного заходу ( ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 25.08.2022 року), ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, що підтверджує існування ризику, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вагомість якого є значно висока, і який на даний час продовжує існувати і бути реальним.

Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Будучи обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні нового умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України щодо переправлення осіб через державний кордон України, відповідно до якого особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, що відноситься до категорії тяжких злочинів, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів.

З моменту перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під дією запобіжного заходу у виді застави у даному кримінальному провадженні, йому оголошено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України .

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, зокрема обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела прибутків, а тому не має сталих соціальних зв`язків, суд дійшов висновку про продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

На підтвердження наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України також свідчить те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу немає, а відтак може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином , судом констатовано продовження існування ризиків - переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Існування таких ризиків обґрунтовується також характером протиправних дій, спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині та наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд доходить висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків -переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою.

Аналізуючи доцільність подальшого продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, приймає до уваги, що ризики, передбачені положеннями ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання суддею відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я обвинуваченого суду не надано.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою на переконання суду не зможе забезпечити здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторонами не надано. Таким чином, неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою суд вважає доведеною, що виключає вимоги захисника про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Дані про особу ОСОБА_4 : раніше не судимий, має місце проживання, офіційно не працює, що свідчить про відсутність тісних соціальних звязків та підтверджує існування ризиків, а відтак дані про особу суд визнає такими, що не спростовують визнані доведеними вказані вище ризики.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що зазначені ризики зменшилися або ж відпали, наразі відсутні, тому підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який теж відсутні. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку суду, не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить запобігання встановленим ризикам.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до 60 днів.

Добросовісне виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків саме по собі не спростовує і не нівелює ризиків, про які йдеться вище та в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу та про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 . Виконання процесуальних обов`язків є обов`язковим для особи, щодо якої вони встановлені приписами кримінального процесуального закону, їх виконання не можна представляти як таке, що залежить від волі підозрюваного (обвинуваченого) і, тим більше, обумовлює скасування чи зміну запобіжного заходу. Більше того, визначені статтею 42 КПК України процесуальні обов`язки діють незалежно від основного запобіжного заходу, отже їх виконання саме по собі не може впливати на суть та порядок виконання запобіжного заходу.

Отже, з метою забезпечення судового розгляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням наведеного вище подальше тримання обвинуваченого під вартою суд вважає обґрунтованим, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_4 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, а відтак слід продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 176-178, 331, 369-372 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, громадянина України, українця за національністю, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 14 вересня 2023 року включно.

На ухвалу в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Копію ухвали надіслати начальнику Закарпатської УВП № 9.

Повний текст ухвали оголошено 20.07.2023 року о 13 год. 50 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1