Справа №534/54/23
Провадження №1-кп/534/5/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України,

у с т а н о в и в:

У провадженні Комсомольського міського суду Полтавської області на стадії судового розгляду знаходиться згадане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 . Органами досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 інкриміновано скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.08.2023 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується 22.09.2023.

Прокурором подано до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.

У судовому засіданні постановлено на обговорення клопотання прокурора про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Прокурор надав пояснення суду, відповідно до яких підтримав своє клопотання та просив задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора та просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд у контексті наведеного питання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що кожен доказ не має наперед встановленої сили, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання про застосування стосовно обвинуваченого найсуворішого виду запобіжного заходу вмотивовано можливістю ОСОБА_4 , з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжких злочинів, за які може бути призначено судом покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку прокурора вказані ризики продовжують існувати.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, з огляду на особу обвинуваченого, визначає вірогідність переховування від суду, на тому рівні, щоб їм запобігти, можливо лише при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Судом оцінено тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд, заслухавши вищенаведені пояснення прокурора, обвинуваченого, його захисника, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

У відповідності до ч. 4 ст. 176, ст. 177 КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник неоднаразово зверталися до суду про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , також відносно тривалий строк, під час якого обвинувачений перебуває під вартою, з 21.10.2022 (майже 1 рік). Крім того у матеріалах кримінального провадження наявні достатні докази того, що у місці попереднього ув`язнення Державна установа «Полтавська установа виконання покарань (№23)» не забезпечено належного лікування обвинуваченому ОСОБА_4 . Крім того, обвинувачений повідомив суду, що розмір застави занадто великий для нього.

Суд враховує правові позиції, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так у справі «Сіренко та інші проти України» (заяви № 22964/11, № 50441/13 та № 57993/13, від 24.10.2019 р.) ЄСПЛ також встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо усіх заявників у зв`язку з надмірною та необґрунтованою тривалістю тримання заявників під вартою. Зокрема, ЄСПЛ встановив, що загальний строк тримання під вартою становив: у заявників - 2 роки 1 місяць та 1 день, 1 рік 5 місяців і 8 днів, 2 роки 1 місяць і 14 днів. Проте, така тривалість тримання під вартою не була належним чином обґрунтована у рішеннях національних судів, натомість, підстави для тримання під вартою не змінювалися. Таким чином, надмірна тривалість тримання під вартою була невиправданою.

Між тим, за змістом ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд, серед іншого, зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Приймаючи рішення з цього питання, суд має дослідити обставини, які відповідно до ст.178 КПК України враховуються при застосуванні запобіжного заходу, обґрунтованість такого застосування щодо конкретної особи, зважаючи на дані про її соціальні зв`язки, місце проживання, схильності, способу життя і поведінки тощо.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України», п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 у справі «Хайредінов проти України»).

Умовою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (виходячи з його правової природи), серед іншого має бути також обґрунтована впевненість судді у тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, неналежне лікування, стан здоров`я обвинуваченого, враховуючи відсутність у обвинуваченого негативних характеристик та не надання стороною обвинувачення переконливих доказів, які б свідчили про недостатність застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків зазначених у клопотанні, а також наявність мінімальних ризиків зазначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом із тим, у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оцінивши всі обставини в їх сукупності, у відповідності до вимог ст.178 КПК України, суддя вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, що зможе дієво запобігти мінімальним ризикам доведеними під час розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 115, 176-178, 183, 194, 331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

ОСОБА_4 негайно звільнити з під варти у залі суду.

Застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу суду.

Негайно доставити ОСОБА_4 до місця відбування домашнього арешту, визначеного даною ухвалою.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за телефонним або письмовим викликом;

2) не відлучатися за межі м. Горішні Плавні Полтавської області без дозволу суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи;

4) утриматися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні;

5) докласти зусиль до пошуку роботи;

6) носити електронний засіб контролю;

7) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що за невиконання вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту для виконання та контролю органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого та прокурору Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області.

Встановити строк дії ухвали до 15 листопада 2023 року включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_4 та його захиснику.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ