Провадження № 1-і/337/21/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000103 від 21.02.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого - останній раз 27.08.2015р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 20.08.2018р. по відбуттю строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження, внесене 21.02.2020р. до ЄРДР за № 0000103 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Розпорядженням Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022р. (із змінами) територіальну підсудність справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним судом міста Запоріжжя.

В межах вищевказаного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого неодноразово було продовжено, останній раз ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2023р. до 26.06.2023р. включно.

16.06.2023р. прокурор Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 звернувся до Хортицького районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на строк 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Кримінальне провадження до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою не розглянуто, але ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жодний з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив та пояснив, що заявлені прокурором ризики є недоведеними. Справа відносно нього не розглянута, матеріали справи відсутні, але він безпідставно перебуває під вартою більше трьох років. При цьому відсутні будь-які докази його винуватості. Після звільнення з-під варти має намір мешкати у м.Запоріжжі з матір`ю. Достатнім запобіжним заходом вважає домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив та пояснив, що підстави подальшого тримання обвинуваченого під вартою прокурором не доведені. Формальне продовження строку тримання під вартою порушує права обвинуваченого і є незаконним. Обвинувачений більше трьох років утримується під вартою. Доказів винуватості обвинуваченого в інкримінованому злочині немає. При цьому, ОСОБА_5 має реєстрацію та постійне місце мешкання у м. Запоріжжі, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де може проживати разом із матір`ю. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурору та заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор наполягала на задоволенні клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши додані до клопотання матеріали, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.3, 8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст.176, 177, 183, ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно з ч.1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вже зазначалось, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке є особливо тяжким злочином проти власності із застосуванням насильства, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для застосування до особи запобіжного заходу, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховуванняабо повторного вчинення злочинів.

Крім того, стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Суд враховує, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, тому на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінального правопорушення.

Крім того суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Оцінивши обставини справи, суд вважає, що ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились, не відпали та є актуальними.

Так, крім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 раніше був неодноразово судимий, у тому числі за вчинення аналогічних злочинів, відбував покарання реально, але знову обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину із застосуванням насильства, не одружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців немає, він працездатний, але до затримання офіційно не працював, стабільного джерела доходу немає, має зареєстроване місце проживання.

Вказані обставини в сукупності свідчать про наявність ризиків можливості обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризиків, передбачених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим, суд вважає, що наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого впливати на потерпілого та свідків, з боку сторони обвинувачення жодними належними та допустимими доказами не доведена. Прокурором не конкретизовано в який саме спосіб обвинувачений може впливати на вказаних осіб. Перелік свідків та актуальні дані про їх фактичне місцезнаходження та місцезнаходження потерпілого наразі відсутні. Відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинював тиск та вплив на потерпілого, свідків в цьому кримінальному провадженні, надані суду матеріали не містять і відповідно ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, прокурором не доведений.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд також виходить з того, що КПК покладає обов`язок на сторону обвинувачення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу довести суду, як обґрунтованість обвинувачення, наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд вважає, що в даному випадку прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням строку тримання ОСОБА_5 під вартою і за відсутності перспектив розгляду кримінального провадження по суті найближчим часом, не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження.

Так, зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований до ОСОБА_5 ще в лютому 2020 року та в подальшому багаторазово продовжувався. Відтак станом на день розгляду даного клопотання ОСОБА_5 тримається під вартою більше 3 років 3 місяців.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 перебувало на розгляді Токмацького районного суду Запорізької області, який наразі перебуває на тимчасово окупованій території і не здійснює судочинство. Кримінальне провадження по суті не розглядається вже близько 16 місяців. Водночас, доля матеріалів провадження, письмових, речових доказів у справі не відома. Як вже зазначалось, перелік свідків та актуальні дані про їх фактичне місцезнаходження та місцезнаходження потерпілого наразі відсутні.

Крім того, матеріали клопотання не містять обставин, які вказують на здійснення прокурором заходів, скерованих на відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження.

Вказана обставина суттєво впливає на розуміння перспективи судового розгляду та негативно відображається на правах обвинуваченого.

Тривале знаходження обвинуваченого під вартою, за фактичної відсутності матеріалів кримінального провадження, інформації про їх матеріальну наявність, без тривалого фактичного судового розгляду є неприпустимим.

Відповідно до положень п.39 рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Право на свободу та особисту недоторканість може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та пропорційності, із забезпеченням балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених чинним законодавством, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини за вмотивованим рішенням суду.

Суд погоджується з прокурором, що застосування до обвинуваченого запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки та застави не зможе запобігти ризикам, наявним у справі.

Однак, неможливість запобігання наявним у справі ризикам при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прокурором доведена не була.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 має місце проживання і реєстрації у м. Запоріжжі, має матір та рідного брата, які теж проживають у м.Запоріжжі, тобто тісні соціальні зв`язки.

Мати обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, пояснила, що вона проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом з чоловіком, молодшим сином та сином чоловіка від попереднього шлюбу. У вказаному будинки мешкав та зареєстрований обвинувачений. Просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою її проживання, надати її сину можливість проживати вдома, влаштуватися на роботу, при цьому вона зобов`язується, у разі зміни йому запобіжного заходу, забезпечити його належну поведінку і своєчасну явку до суду.

Допитана за клопотанням сторони захисту в якості свідка ОСОБА_8 зазначила, що вона є Президентом міжнародного благодійної організації «Фонд Світло Милосердя», знає обвинуваченого ОСОБА_5 з дитинства, проживає по сусідству з його родиною. Характеризує обвинуваченого виключно з позитивної сторони, він завжди її поважав та прислухався до її думки, певний час працював у неї та вона йому довіряє. Також зазначила, що вона може впливати на обвинуваченого і зобов`язується, у разі зміни йому запобіжного заходу, офіційно його працевлаштувати та забезпечити його належну поведінку.

З урахуванням усіх встановлених обставин, на переконання суду, запобігти наявним ризикам можливо шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який в розумінні ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за наслідками та способами застосування прирівнюється до позбавлення волі.

Суд вважає, що застосування цього запобіжного заходу із покладанням обов`язку не залишати місце свого проживання у певний час доби та носити електронний засіб контролю в достатній мірі забезпечить адекватне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та перешкодить спробі переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень як ризиків, передбаченим п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, в достатньому ступені дозволить здійснювати контроль за його належною поведінкою.

Крім того, при обранні виду запобіжного заходу, достатнього для запобігання ризикам, суд враховує правові позиції, викладені у п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, та не вбачає суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості і виправдовує тримання ОСОБА_5 на цьому етапі кримінального провадження, до ухвалення вироку у справі, за умови знаходження під домашнім арештом.

Таким чином, виходячи з принципу верховенства права, законності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості, завдань кримінального провадження, суд вважає недоцільним подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з чим в задоволенні клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою слід відмовити, клопотання сторони захисту - задовольнити і змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з забороною йому залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня та з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Строк застосування вказаного запобіжного заходу відповідно до ч.6 ст. 181 КПК України необхідно встановити 2 місяці.

Керуючись ст.2,7,176-178,183,194,199,331 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з забороною йому залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня та з покладанням на нього обов`язків: 1) з`являтися до суду за першим викликом і у призначений час; 2) утриматися від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; 3) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, прокурора; 4) носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладання зазначених обов`язків становить два місяці, тобто до 19 серпня 2023 року включно.

ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти та зобов`язати невідкладно прибути за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що працівники органів Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань. В разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Здійснення контролю за виконанням домашнього арешту покласти на начальника ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, якого зобов`язати негайно поставити ОСОБА_5 на облік та повідомити про це суд.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та надіслати до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», начальнику ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1