Провадження № 1-кп/554/775/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2023 р. м. Полтави

Октябрський районний суд м.Полтави у складі

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4, ч. 5 ст. 27, п.п. 1,6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 до суду надані скарги:

- про порушення порядку повідомлення про підозру ;

- про ненадання матеріалів для ознайомлення;

- на рішення прокурорів, що не оскаржується на досудовому розслідуванні;

- на рішення прокурора, що не оскаржується на досудовому розслідуванні;

- на ненадання матеріалів для ознайомлення;

- на незаконне затримання;

- на ненадання інформації про причини затримання.

Розглянувши дані скарги суд зазначає наступне.

Скарга на порушення порядку повідомлення про підозру (в порядку ст. 303 КПК України)

Захисник у скарзі зазначає, що в ході досудового розслідування не було дотримано вимог закону щодо порядку повідомлення про підозру обвинуваченому та просить визнати незаконними дії слідчого ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 щодо порядку вручення повідомлення про підозру та фіксації її вручення ОСОБА_7 .

Зокрема, ч.ч. 1-3 ст. 276 КПК України визначено вичерпний перелік підстав, при яких в обов?язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відносяться слідчий чи прокурор.

Відповідно до ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак не вручене їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно статті 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов?язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

У відповідності до частини 1 ст. 53 КПК України, участь захисника є обов?язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Важливою складовою права на захист у кримінальному провадженні є також забезпечення ефективності захисту та створення відповідних умов. Недотримання цих складових права на захист навіть за умови участі захисника у провадженні на різних стадіях може призвести до істотних порушень вимог КПК та скасування судового рішення.

У відповідності до положень статті 103 КПК України, форми фіксування кримінального провадження: 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання.

Разом з тим, слідчий не додає до матеріалів кримінального провадження документів, які свідчать про одержання ОСОБА_7 поштового відправлення або повернення вказаного відправлення за закінченням терміну зберігання чи іншими причинами. Також, матеріали кримінального провадження не містять доказів про фіксування кримінального провадження у формі протоколу про вручення (оголошення) ОСОБА_7 повідомлення про підозру.

Відтак, аналізуючи викладене, сторона захисту вважає, що ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України.

Отже враховуючи вище зазначене необхідно дійти висновку про відсутність проведення такої процесуальної дії, як повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Важливою складовою права на захист у кримінальному провадженні є також забезпечення ефективності захисту та створення відповідних умов. Недотримання цих складових права на захист навіть за умови участі захисника у провадженні на різних стадіях може призвести до істотних порушень вимог КПК та скасування судового рішення.

Скарга на не надання матеріалів для ознайомлення (в порядку ст. 303 КПК України)

Захисник посилається на той факт, що ОСОБА_7 28 січня 2020 року о 13 годині 00 хвилин був затриманий старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч.ч. 4,5 ст. 27, ч. 2 ст. 115 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 208 КПК України у кримінальному провадженні №0000549 від 20.08.2019 року. Матеріали даного кримінального провадження 03.03.2020 - 04.03.2020 надійшли до ГСУ СБУ, а 30.04.2020 та 04.05.2020 надійшли до Офісу Генерального прокурора, в цей час ОСОБА_7 з метою захисту від пред?явленої підозри звернувся до слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, однак матеріали кримінального провадження надані для ознайомлення не були.

Захисник просить визнати незаконними дії старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 щодо не надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення підозрюваному ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів скарги посилається на практику Європейського суду з прав людини та статтю 5 Конвенції та зазначає, що всі, кого було затримано або заарештовано, наділені основоположним правом знати, чому їх позбавили волі.

Згідно зі Статтею 6 (3) (а) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має «бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього». ЄСПЛ пояснив логіку цього положення: підозрюваному має бути надана інформація, яка необхідна для повного розуміння обсягу обвинувачень проти нього з метою підготовки адекватного

захисту». Повідомлення підозрюваних про характер і причини обвинувачення є позитивним обов?язком, який вимагає активних дій від прокурора або поліції. Недостатньо надавати підозрюваному інформацію тоді, коли він її запитує: ЄСПЛ наголосив, що такий обов`язок «сповна лежить на органі обвинувачення і не може бути виконаний пасивним шляхом забезпечення доступності інформації без доведення її до відома захисту». Від органів держави може знадобитися вживання додаткових заходів для привертання уваги підозрюваного до наявної інформації та забезпечення належного розуміння ним такої інформації. Той факт, що підозрюваний має право на доступ до матеріалів справи або до інформації про докази, не звільняє прокуратуру від обов?язку негайно і детально інформувати його про всю повноту обвинувачень проти нього.

Оскільки Кримінальним процесуальним законом прямо не передбачена можливість оскарження порушення права на інформацію у кримінальному провадженні, а їх теоретична перевірка при обранні запобіжних заходів є уявною, сторона захисту вважає за необхідне оскаржити такі дії в порядку ст. 303 КПК України.

Скарга на рішення прокурора, що не оскаржується на досудовому розслідуванні

Захисник зазначає, що 11.09.2019 року прокурором відділу прокуратури області радником юстиції ОСОБА_9 прийнята постанова про проведення контролю за вчиненням злочину - імітування обстановки злочину відносно ОСОБА_7 строком на 30 днів у кримінальному провадженні.

Просить визнати незаконною та протиправною та скасувати дану постанову.

На обґрунтування зазначає, що відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується чинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та проводиться зокрема і в формі контрольована та оперативна закупка.

Прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов?язаний: 1) викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину; 2) зазначити про застосування спеціальних імітаційних засобів.

Частина 1 ст. 251 КПК України постанова слідчого, прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії повинна містити: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) правову кваліфікацію злочину із зазначенням статті (частини статті) Кримінального кодексу України; 3) відомості про особу (осіб), місце або річ, щодо яких проводитиметься негласна слідча (розшукова) дія; 4) початок, тривалість і мету негласної слідчої (розшукової) дії; 5) відомості про особу (осіб), яка буде проводити негласну сліду (розшукову) дію; 6) обгрунтування прийнятої постанови, у тому числі обгрунтування неможливості отримання відомостей про злочин та особу, яка його вчинила, в інший спосіб; 7) вказівку на вид негласної слідчої (розшукової) дії, що проводиться.

Крім того у відповідності до ч. 7 ст. 271 КПК України прокурор у своєму рішення про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний: 1) викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину; 2) зазначити про застосування спеціальних імітаційних засобів.

Однак вказаним вимогам процесуального закону постава прокурора від 11.09.2019 року не відповідає оскільки, в ній відсутні вказівки на виклад обставин, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи, більш того, в даній постанові прямо вказується як на створення обстановки необхідності вчинення злочину так і необхідність спонукання ОСОБА_7 до поведінки, що може підпадати під ознаки злочину.

Так прокурор в абзаці шостому мотивувальної частини постанови зазначає:

«Приймаючи до уваги, що для документування вказаного факту, доведення ОСОБА_7 свого злочинного умислу до кінця чи відмови в цьому на будь якій стадії, але до моменту вбивства, необхідно провести контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину, що полягає у сукупності підпорядкованих єдиному плану заходів, що відбувається з використанням спеціальних заходів, які відтворюють ситуацію вчинення злочину (імітування реальності події злочину в уявлені особи), з метою створення відповідних умов для спонукання ОСОБА_7 , який готує вчинення злочину, до поведінки, що охоплюється його умислом і одночасно дозволяє запобігти та припинити злочин ».

3 огляду на вище вказане зазначає на протиправність та незаконність прийнятого рішення, оскільки прокурором в момент прийняття процесуального рішення не було дотримано всіх необхідних умов передбачених ст. 251 та ст. 271 КПК України, що в свою чергу є підставою для його скасування, як незаконних та протиправних.

Скарга на рішення прокурора, що не оскаржується на досудовому розслідуванні

Захисник просить визнати незаконним вилучення та утримання старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 в ході особистого обшуку - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 25.06.1998 р. Дергачівським РВ ГУ МВС України в Харківській області на ім?я ОСОБА_7 .

На обгрунтування зазначив, що 28 січня 2020 року о 13 годині 00 хвилин старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 в ході затримання ОСОБА_7 в ході особистого обшуку вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_7 .

Частиною 1 статті 167 КПК України визначено поняття тимчасово вилученого майна і паспорт не підпадає під ознаки ст. 167 КПК України та не може вважатись навіть тимчасово вилученим майном.

Отже, відповідно до вимог ст.ст. 169, 171, 173 КПК України вказане майно підлягає поверненню, оскільки не може бути речовим доказом у справі та на нього не накладався арешт слідчим суддею.

В справі «Пантелеєнко проти України» (№11901/02) при аналізу ситуації, коли слідчі органи замість вибору доказів, суттєвих для розслідування, вилучили всі документи з офісу та певні особисті речі, що належать заявнику, які не мали жодного відношення до справи (П51), Європейський суд з прав людини постановив, що втручання, яке розглядається, не було здійснено "відповідно до закону" і, таким чином, мало місце порушення статті 8 Конвенції ( п.53).

Таким чином, у вищезазначених справах, як і в зазначеному вище кримінальному провадженні, в ході якого проведено обшук не був дотриманий справедливий баланс інтересів держави і особи, обшук не був пропорційний законній меті, яку переслідує держава, слідчі органи наділялись занадто широкими повноваженнями, тобто було допущено порушення положень статті 8 Конвенції.

Скарга на не надання матеріалів для ознайомлення (в порядку ст. 303 КПК України)

Захисник просить визнати незаконними дії старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 щодо не надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення йому адвокату ОСОБА_6 , як захиснику підозрюваного ОСОБА_7 .

Також просить визнати незаконними дії старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_10 щодо відмови та не забезпечення проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні за участю захисника підозрюваного ОСОБА_7 .

При цьому зазначив, що 02.03.2020 року ним, як захисником ОСОБА_7 до старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 було подано клопотання про ознайомлення матеріалами кримінального провадження та надано відповідні повноваження.

Однак в порушення приписів ст.ст. 50, 221 КПК України старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження було відмовлено. (лист відмова додається)

В подальшому 05.03.2020 року ним, як захисником ОСОБА_7 , до старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 було подано клопотання про проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні за його участю та за обов`язкової участі ОСОБА_7 .

Однак в порушення приписів ст ст. 42, 50,220 КПК України старшим слідчий в ОВС 4 відділу 1 управління юстиції ОСОБА_8 у задоволені даного клопотання було відмовлено (лист відмова додається)

Далі захисником наведені аргументи, які він навів у скарзі щодо ненадання ОСОБА_7 матеріалів для ознайомленя.

Скарга на незаконне затримання (в порядку ст. 206 КПК України)

Захисник просить визнати незаконними та свавільним затримання ОСОБА_7 28.01.2020 р. та у зв`язку з істотним порушенням прав людини та порядку обрання запобіжного заходу моєму підзахисного негайно звільнити з під варти.

Обгрунтовує дану скаргу тим, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 КПІК України «уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці подїї вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин».

На час фактичного затримання ОСОБА_7 станом на 13 год. 00 хв. 28 січня 2020 року (відповідно до ст. 209 КПК України) підстава передбачена п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України відсутня, оскільки проаналізувавши інформацію про внесення відомостей до ЄРДР №0000549 вбачається, що мова про злочин йде який вчинявся/ був вчинений 20.08.2019 року, а під час затримання мого підзахисного не було повідомлено у зв`язку з чим було затримано та який злочин було припинено, що об`єктивно виключає поняття як «його застали під час вчинення злочину».

Частина 1 ст. 208 КПК України, передбачає вичерпний перелік підстав затримання особи без ухвали слідчого судді.

Посилається на статті 5 та 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 29 та 55 Конституції України та ч. 5 ст. 206 КПК України, згідно якої суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа: не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставлені особи до суду.

Скарга на не надання інформації про причини затримання

Захисник просить визнати незаконними дії старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 щодо не надання інформації про причини затримання ОСОБА_7 , не надана повної інформації щодо злочину, в зв?язку з яким його було затримано, та не забезпечення в момент затримання захисником ОСОБА_7 всупереч вимогам ст. 208 КПК України.

Зазначає, що на час фактичного затримання ОСОБА_11 станом на 13 год. 00 хв. 28 січня 2020 року (відповідно до ст. 209 КПК України), підстава передбачена п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України відсутня, оскільки проаналізувавши інформацію про внесення відомостей до ЄРДР під №0000549 вбачається, що мова про злочин йде який вчинявся/ був вчинений 20.08.2019 року, а під час затримання ОСОБА_7 не було повідомлено у зв`язку з чим його було затримано та який злочин було припинено, що об`єктивно виключає поняття як «його застали під час вчинення злочину».

Крім того затриманому ОСОБА_12 , не було надано інформацію про причину арешту, що стало підставою для його затримання.

Таким чином, затримання ОСОБА_7 пройшло всупереч вимогам ст. 208 КПК України, одночасно з цим не було поінформовано про причини такого затримання не була надана повна інформація щодо злочину в зв`язку з яким його було затримано, не було запропоновано отримати таку інформацію та не було забезпечено в момент затримання захисником.

Ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

П. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Оскільки Кримінальним процесуальним законом прямо не передбачена можливість оскарження порушення права на інформацію у кримінальному провадженні, а їх теоретична оскаржити в порядку ст. 303 КПК України.

Прокурором в судовому засіданні надані письмові заперечення проти доводів захисту за даними скаргами, в який прокурор посилається на їх необґрунтованість.

Розглянувши дані скарги та оцінивши доводи як сторони захисту так і сторони обвинувачення, суд приходить до висновку, що підлягає частковому задоволенню на даній стадії процесу лише скарга щодо незаконного вилучення та утримання паспорту, при цьому зазначає наступне.

Згідно протоколу, складеного старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 28.01.2020 р. в ході затримання ОСОБА_7 у останнього було виявлено та вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 25.06.1998 р. Дергачівським РВ ГУ МВС України в Харківській області на ім?я ОСОБА_7 , який як зазначено в протоколі, буде зберігатися при матеріалах кримінального провадження ( т.1 а.с. 183).

Доводи захисника, що вилучення та утримання паспорту громадянина України не відповідає положенням ч. 1 ст. 167 КПК України, так як паспорт громадянина України не підпадає під ознаки ст. 167 КПК України, як тимчасово вилучено майно, і відповідно до вимог ст.ст. 169, 171, 173 КПК України вказане майно підлягає поверненню, оскільки не може бути речовим доказом у справі та на нього не накладався арешт слідчим суддею, на думку суду не є обґрунтованими.

В свою чергу заслуговують на увагу доводи сторони обвинувачення щодо відсутності порушень з боку органу досудового слідства при вилучені та тимчасовому утриманні паспорту громадянина України, так як згідно п.22 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII, в особи, взятої під варту або засудженої до позбавлення волі, паспорт вилучається органами дізнання, попереднього слідства або судом. При звільненні з-під варти чи від відбування покарання паспорт повертається його власникові.

Пунктом 23 даного Положення визначено, що вилучення у особи паспорта громадянина України заборонено, крім випадків, передбачених законодавством.

Аналізуючи зазначені положення норм права, суд не може погодитися із доводам сторони захисту щодо порушення у даному випадку статті 8 Конвенції ( п.53) та доречність посилання захисту на справу «Пантелеєнко проти України» (№11901/02), коли слідчі органи замість вибору доказів, суттєвих для розслідування, вилучили всі документи з офісу та певні особисті речі, що належать заявнику, які не мали жодного відношення до справи (П51), де Європейський суд з прав людини постановив, що втручання, яке розглядається, не було здійснено "відповідно до закону", оскільки у даному конкретному випадку вилучення здійснено відповідно до закону.

Між тим, при звільнені особи з-під варти паспорт повинен бути повернений звільненій особі, що не відбулося в даному кримінальному провадженні. Так, ОСОБА_7 був звільнений з-під варти по внесені застави 08.02.2023 р., але паспорт громадянина України йому повернений не був через відсутність даного документу у матеріалах кримінального провадження та в установі, де він тимчасово утримувався.

Як вбачається з наданий суду матеріалів справи та пояснень ОСОБА_7 його паспорт громадянина України не надходив до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та не міститься в матеріалах кримінального провадження, наданих суду, хоча в протоколі складеного старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 від 28.01.2020 р. про затримання ОСОБА_7 зазначено, що паспорт буде зберігатися при матеріалах кримінального провадження. Де на даний час знаходиться паспорт суду інформацію не надано.

Таким чином, незабезпечення слідчим гарантованого права затриманої особи на повернення паспорту громадянина України при її звільнені, є порушенням, яке не відповідає вищезазначеним нормам права, а право ОСОБА_7 повинно бути відновлене шляхом зобов`язання відповідальної особи повернути йому паспорт.

Інші скарги та доводи, викладені в них, суд ретельно перевірить та надасть свою оцінку їм при остаточному ухвалені рішення по справі.

Так, ч.2 ст. 303 КПК України передбачено, що на підготовчому судовому засіданні можуть бути предметом розгляду скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які не розглядаються під час досудового розслідування, але статтями 314-315 КПК України не визначено обов`язку суду на даній стадії судового розгляду робити висновки та ухвалювати рішення за даними скаргами. Така правова невизначеність не дозволяє суду ухвалити остаточне рішення за даними скаргами, але при ухвалені остаточного рішення всі доводи захисту та аргументи обвинувачення будуть судом враховані.

Під час підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 314 КПК України,-

у х в а л и в:

Скаргу захисника про визнання незаконними дій по вилученню та утриманню паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 25.06.1998 р. Дергачівським РВ ГУ МВС України в Харківській області на ім?я ОСОБА_7 задовольнити частково, визнати неправомірною бездіяльність старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 по недотриманню вимог норм права щодо забезпечення права особи на повернення паспорта громадянина України.

Інші скарги приєднати до матеріалів кримінального провадження і залишити без розгляду на даній стадії судового провадження.

Судовий розгляд зазначеного кримінального провадження призначити на 08 червня 2023 р. на 14-00 год. у Октябрському районному суді м.Полтави у відкритому судовому засіданні у складі осіб, які приймають участь у судовому розгляді.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_2