Справа № 466/5175/23
Провадження № 1-кп/466/744/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м.Львові в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000300 від 06 травня 2023 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, із середньою-технічною освітою, одруженого, працездатного, не працевлаштованого, без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

06.05.2023 близько о 01:04 год. ОСОБА_3 , перебуваючи перед вхідними дверима у під`їзд будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у результаті словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно схопив ОСОБА_5 за одяг та волосся, повалив на землю, схопив руками за ногу та стиснув за кисті рук, чим спричинив потерпілій синці на обличчі, на руках, в ділянці правого колінного суглобу, підшкірний крововилив в ділянці носа справа, садна в ділянці носа справа, на руках, на грудях зліва, на передній черевній стінці, який згідно висновку судово-медичного експерта №368 від 09.05.2023 відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується в умисному легкому тілесному ушкодженні, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що 06.05.2023 вночі, після 24.00 год. почув гуркіт дверей та виглянув з квартири побачив як перебуваючи перед вхідними дверима у під`їзд будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , перебували двоє дівчат та гупали у вхідні металеві двері, просили відкрити їх. Маючи ключі від підїзду він спустився до них та бажав відкрити вхідні двері, однак у результаті словесного конфлікту, а саме почувши образу у сторону військових, схопив ОСОБА_5 за одяг та волосся, повалив на землю, схопив руками за ногу та стиснув за кисті рук, чим спричинив останній синці на обличчі, на руках. Після цього намагався покинути місмце події, але потерпіла обзивала його та знімала на камеру мобільного. На його зауваження не фотографувати його, остання не реагувала. Тоді він повторнодо неї наблизився та повалив на землюі намагався забрати телефон. Щиро кається.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 06.05.2023 вона разом з подружкою пізно вночі повернулися додому, але в них не було ключів від вхідних дверей і почали стукати у двері під`їзду. В цей час ОСОБА_3 з балкону своєї квартири почав їх обзивати нецензурною лайкою та спустився до них і внаслідок словесного конфлікту наніс їй тілесні ушкодження. Заперечує, що зверталася в сторону військових непристойними словами, обвинувачений свідомо наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджується відеозаписом з камери зовнішнього огляду булинку. Щодо призначення покарання підтримує прокурора.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом потерпілої, обвинуваченого, оглядом відеозапису з місця події, а також доказами що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , показаннями потерпілої ОСОБА_5 , відеозаписом з камер спостережень, де зафіксовано подію, яка відбулася між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 06.05.2023 з 01.04.і до 01.12.год., зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами. Так, з оглянутого відеозапису місця події вбачається, ьщо обвинувачений підійшов до потерпілої, яка знаходилася з іншою дівчиною біля підїзду будинку та через короткий термін спілкування схопив її за одяг, а потім ногу і протягнув на спині по сходинках і бруківці. За кілька хвилин вернувшись до потерпілої силою повалив її на землю та намагався забрати телефон, на який остання проводила зйомку. При цьому ОСОБА_5 були нанесені тілесні ушкодження: синці на обличчі, на руках, в ділянці правого колінного суглобу, підшкірний крововилив в ділянці носа справа, садна в ділянці носа справа, на руках, на грудях зліва, на передній черевній стінці, які згідно висновку судово-медичного експерта №368 від 09.05.2023 відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Отже, дії ОСОБА_3 необхідно вірно кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України за ознакою - нанесення легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку ч.1 ст.125 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засу- дженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у криміналь- ному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, особу обвинуваченого, який є середнього віку, працездатний, не працевлаштований, згідно довідок на обліку у психоневрологічному та наркодиспансері не числиться, займається волонтерством та перебуває в лавах територіальної оорони, а тому обираючи міру покарання, суд вважає, що таку необхідно призначити у межах санкції частини статті - у виді штрафу.

Обставини, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає і такі не зазначені в обвинувальному акті.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Керуючись ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень) в доход держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Речовий доказ, який постановою дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області 16.05.2023 про визнання речовим доказом, а саме: DVD-R диск із відеозаписом камер відеоспостереження розміщених перед входом у під`їзд будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1