ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1450/23 Справа № 192/1572/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

законної представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а також потерпілої ОСОБА_9 та її законного представника ОСОБА_10 , на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тритузне, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року ОСОБА_7 засудженого за ч. 1 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 07 листопада 2021 року, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, з пасажиром, неповнолітньою ОСОБА_9 , здійснював рух із ввімкненим дальнім світлом фар, поблизу буд. 7 по вул. Центральна в с. Тритузне, Солояннського району, Дніпропетровської області, та в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, проявляючи крайню неувагу до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечну швидкість руху, втратив контроль над керуванням автомобіля, виїхав на праве узбіччя з послідуючим з`їздом у правий кювет, де допустив наїзд на дерево.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження, у вигляді перелому тіла плечової кістки, закритого уламкового перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, так як термін зростання кісткової тканини складає понад 21 добу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості. Так, обвинувачений вважає, що факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння не підтверджується жодними допустимими доказами. ОСОБА_7 вважає, що довідка лікарні, на яку посилався суд, не має юридичної сили, оскільки вона не була складена за наслідками проведення огляду в порядку, передбаченому Інструкцією № 1452/735 від 09.11.2015. Поряд із цим, ОСОБА_7 вважає порушеними вимоги ч. 7 ст. 469 КПК України. Обвинувачений зазначає, що органом досудового розслідування не було виконано обов`язку інформування сторін провадження про можливість примирення. Окрім наведеного, обвинувачений вважає призначене йому покарання занадто суворим. ОСОБА_7 звертає увагу на те, що він раніше не судимий, працює, не має антисоціальних нахилів, активно сприяв слідству, щиро розкаявся, відшкодував всі збитки, а тому покарання у виді позбавлення волі не відповідає ст. 65 КК України. При цьому, суд безпідставно констатував у вироку, що він щиро не розкаявся. Також, обвинувачений вважає антиконституційними обмеження у застосуванні положень ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла та її законний представник просять вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апелянти вважають висновки суду про відсутність щиро каяття обвинуваченого хибними, оскільки це суперечить його поведінці під час кримінального провадження. Апелянти зауважують, що обвинувачений усвідомив наслідки вчиненого та неодноразово пропонував свою допомогу. Поряд із цим, апелянти вказують на те, що органом досудового розслідування потерпілу сторону не було повідомлено в порядку ч. 7 ст. 469 КПК України про можливість укладення угоди про примирення, а судовий розгляд провадження, призначений на 16.01.2023 було проведено без її участі та належного повідомлення про дату та час судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, потерпілої та її законного представника, які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 134 КПК України, суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.

Згідно з ч. 2 ст. 318 КПК України, судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язково участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Матеріалами провадження встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався та здійснив судовий розгляд провадження, призначений на 16 січня 2023 року, без участі потерпілої та її законного представника, належним чином не повідомлених про час та дату слухання справи.

За таких обставин, враховуючи те, що в цьому засіданні було проведено судові дебати, а також ухвалено оскаржуваний вирок, вважати ухвалене судом рішення таким, що відповідає вимогам закону неможливо. На переконання колегії суддів, провівши судові засідання без участі потерпілої та її законного представника, суд позбавив останніх можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 56 КПК України.

Отже, колегія суддів приходить до беззаперечного висновку про порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що вирок суду належить скасувати та призначити новий судовий розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Отже, скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначені вище порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, забезпечити участь потерпілої та її представника у судовому розгляді, перевірити наявність щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а також з`ясувати правильність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, як особі, яка не має права керувати транспортними засобами, прийнявши законне і обґрунтоване рішення. Водночас, за встановлених у вироку обставин призначене ОСОБА_7 покарання слід вважати таким, що не є суворим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_9 та її законного представника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4