Провадження №1-кп/638/400/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004875 від 29 листопада 2019 року стосовно:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, українки, з середньою освітою, не заміжньої, на час події вказаного кримінального правопорушення не працюючої, наразі працюючої адміністратором салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_2 » м. Харків, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судима, інвалідності, хронічні захворювання спростовує у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Харків, українки, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, на час події вказаного кримінального правопорушення не працюючої, наразі працюючої фасувальницею ТОВ « Альфапак», волонтерки, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_3 , раніше не судима у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КК України,-

встановив:

У точно не встановлений під час судового розгляду час у ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_5 виник спільний злочинний умисел на завдання ОСОБА_9 побоїв, що мають характер мордування, з метою покарати останню за наче б то вчинену нею крадіжку грошових коштів у їх спільної подруги. Реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел, спрямований на завдання ОСОБА_9 побоїв 27 листопада 2019 року близько 16.00 години ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запросили ОСОБА_9 до металевої альтанки, розташованої поблизу ь. АДРЕСА_4 , куди невдовзі прийшли самі. У подальшому ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, свідомо бажаючи настання суспільно- небезпечних наслідків у вигляді тривалого фізичного болю та морального страждання, використовуючи малозначний привід у вигляді підозри, що ОСОБА_9 вчинила крадіжку коштів у їх спільної подруги, умисно нанесла близько декількох ударів кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 та два удари лівою ногою по правій стороні ноги ОСОБА_9 , та схопивши за голову ОСОБА_9 вдарила її головою о металеві двері альтанки, чим спричинила останній тривалий фізичний біль і не спричинила тілесних ушкоджень. ОСОБА_5 також діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тривалого фізичного болю та морального страждання, використовуючи малозначний привід у вигляді підозри, що ОСОБА_9 вчинила крадіжку коштів у їх спільної подруги, умисно нанесла два удари долонею правої руки в область голови ОСОБА_9 , чим спричинила останній фізичний біль і не спричинила тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 126 Кримінального кодексу України, тобто умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що мають характер мордування, за попередньою змовою групою осіб.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого їй діяння та пояснила про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення їй обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 126 КК України. Розкаялася у скоєнні злочину, та пояснила, що 27 листопада 2019 року близько 16.00 години, вона разом з ОСОБА_5 та іншими дівчатами, які не причетні до побиття ОСОБА_9 викликали для розмову останню з приводу пропажі у подруги коштів. Під час розмови ОСОБА_9 не визнавала того, що вона поцупила кошти, тому ОСОБА_4 почала наносити їй удари. Після того, як нанесла удари рукою по обличчю і лівою ногою по нозі ОСОБА_9 вона разом з іншими дівчатами пішли у своїх справах . Розкаялася у скоєнні вказаного правопорушення, просила суворо не карати.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого їй діяння та пояснила про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення їй обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 126 КК України. Розкаялася у скоєнні злочину, та пояснила, що 27 листопада 2019 року близько 16.00 години, вона разом з ОСОБА_4 та іншими дівчатами, які не причетні до побиття ОСОБА_9 викликали для розмову останню з приводу пропажі у подруги коштів. Під час розмови ОСОБА_9 не визнавала того, що вона поцупила кошти, тому ОСОБА_5 почала наносити їй удари. Після того, як нанесла удари рукою по обличчю ОСОБА_9 вона разом з іншими дівчатами пішли у своїх справах. Розкаялася у скоєнні вказаного правопорушення, просила суворо не карати.

Показання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Потерпіла у судове засідання не з`явився, повідомлена про час та дату судового розгляду, позовні вимоги не заявлені.

Потерпіла надала до суду заяви, де просила розглядати справу за її відсутності та призначити покарання ОСОБА_4 на розсуд суду, а ОСОБА_5 звільнити від покарання. Вказала, що матеріальних претензій до обвинувачених не має ( а.с.29,37) .

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинувачених та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинувачених.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченим та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст.126 КК України, тобто умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що мають характер мордування, за попередньою змовою групою осіб.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст.126 КК України, тобто умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що мають характер мордування, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 , встановлено, що вона офіційно працюює, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, утриманців не має, інвалідності, хронічні захворювання спростовує.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона офіційно працюює, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, утриманців не має, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, вчинила кримінальне правопорушення в неповнолітньому віці.

Відповідно до досудової доповіді від 29 квітня 2022 року виправлення ОСОБА_5 можливе без обмеження або позбавлення волі. Загальний рівень ризику повторності вчинення кримінального правопорушення- низький.

Відповідно до досудової доповіді від 29 квітня 2022 року виправлення ОСОБА_4 можливе без обмеження або позбавлення волі. Загальний рівень ризику повторності вчинення кримінального правопорушення- середній.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачені вчинили нетяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Статтею 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Натомість обставини у сукупності обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчать про те, що призначення судом обвинуваченим покарання із застосуванням ст.75 КК України є справедливим, мотивованим та таким, що буде сприяти виправленню обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Запобіжний захід ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не обирався.

Позовні вимоги не заявлені.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_8 , якщо вона протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 за вказаним кримінальним провадженням не обирався.

Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

В силу ст. 75,104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 за вказаним кримінальним провадженням не обирався.

Речові докази- диск з записом- зберігати в матеріалах справи.

Судові витрати відсутні.

Позовні вимоги не заявлені.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченим, прокурору, захисникові, потерпілій негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_10 .