Справа №950/989/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1296/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 26 липня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, до суду звернувся прокурор з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без права внесення застави.

Своє клопотання прокурор вмотивував тим, що розгляд кримінального провадження на даний час не закінчено, а строк тримання під вартою ОСОБА_6 спливає 30 липня 2023 року. Також, прокурора вказував на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, на що ризики, які існували на час обрання такого запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 26 липня 2023 року клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» до 24 год. 23 вересня 2023 року без визначення застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що суд не взяв до уваги доводи сторони захисту в тій частині, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні запобіжного заходу, зокрема щодо можливості переховуватись від суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків, не були доведені в судовому засіданні.

На думку апелянта, суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання щодо зміни ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме, у вигляді цілодобового домашнього арешту, та у застосуванні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Захисником ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду була надіслана заява, в якій останній просив здійснити апеляційний розгляд без його участі. З аналогічною заявою звернувся до суду і прокурор.

Враховуючи зазначені обставини, , колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, судом було враховано, що доводами клопотання прокурора підтверджується обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому, на спростування посилань апелянта щодо недоведеності ризиків, колегія суддів зауважує, що перевіряючи доводи клопотання, суд дійшов вірного висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що судом було встановлено наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, який існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та підвищує ризик того, що він може ухилитися від суду, з вірним врахуванням, при цьому, практики ЄСПЛ, якою визначено, що небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін., а серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Що стосується незаконно впливу на потерпілих та свідків, то при встановленні вказаного ризику судом було враховано те, що він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при первинному зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом безпосередньо в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, суд і дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме, домашнього арешту, як просив захисник, та продовжив строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується колегія суддів та ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів зауважує, що скориставшись визначеним п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України правом, суд не визначив заставу ОСОБА_6 саме у зв`язку з тим, що кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, було вчинено з застосуванням насильства, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, апелянтом не спростовано правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як і не доведено те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечення його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з врахуванням тих обставин, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зімни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 26 липня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4