Справа № 204/2565/23
Провадження №1-кп/204/705/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000881 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказала, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. У сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від суду. ОСОБА_3 постійного офіційного місця роботи не має, міцних соціальних зв`язків не має, тобто відсутні соціальні важелі впливу, що зможуть утримувати обвинуваченого за місцем мешкання, що вказує на можливість переховування останнього від суду. Окрім цього, після ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами кримінального провадження, відомі особисті дані та місце проживання свідків у даному кримінальному провадженні, а тому є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на свідків кримінального правопорушення з метою уникнення відповідальності за вчинене тяжке кримінальне правопорушення шляхом їх залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди. Також, ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення, судимість за які не знята та не погашена, що свідчить про те, що ОСОБА_3 схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Обвинувачений не працюючий, а кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, вчинено було з корисливим мотивом, тобто вчинене кримінальне правопорушення є способом забезпечення обвинуваченим свого побуту та життєвих потреб. Таким чином, з метою запобігання вищеперерахованих ризиків виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики, на які посилається прокурор є не обґрунтованими. Просив змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника. Суду пояснив, що він ще з початку судового розгляду повідомляв, що він не вчиняв даного кримінального правопорушення. Він не даремно повідомив суд про наявність свідка та назвав його анкетні дані. Звідки взялися його відбитки він не знає. В разі зміни йому запобіжного заходу він не збирається переховуватися від суду.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2023 року ОСОБА_3 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 13 серпня 2023 року, також судом було визначено заставу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, суд також зазначає, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_3 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, не одруженого, на утриманні нікого не маючий, не працевлаштованого.

На користь існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, відбував реальні терміни покарання, однак вказане позитивних результатів на ведення правослухняної поведінки обвинуваченого не забезпечило, та останній вчинив корисливе кримінальне правопорушення проти власності задля забезпечення своєї життєдіяльності, оскільки є не працевлаштованим та не має підтвердженого джерела доходу, що в свою чергу свідчить про можливість продовження вчинення правопорушень задля отримання незаконного доходу.

Суд вважає, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки всі свідки, які були заявлені стороною обвинувачення та на показання яких, як на доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, посилалася прокурор, вже були допитані безпосередньо в судовому засіданні.

Оцінюючи можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з метою запобігання встановленим ризикам, суд у першу чергу враховує те, що за вчинення кримінального правопорушення обвинуваченому ОСОБА_3 загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, а тому з великою ймовірністю обвинувачений може вчиняти дії щодо уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що домашній арешт не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Суд окремо зазначає, що на стадії досудового розслідування, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слідчим суддею було обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. При визначенні розміру застави слідчий суддя керувався обставинами вчиненого кримінального правопорушення, майновим та сімейним станом обвинуваченого, даними про його особу та ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України, які фактично станом на сьогодні не змінились та залишаються дійсними.

Застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховування від суду та/або вчинення іншого кримінального правопорушення. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

Судом також враховується, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Тому ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не змінилися та мають місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу і продовження існування ризиків, а саме, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, а тому продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

На даний час продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів з визначеним розміром застави, а саме у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 жовтня 2023 року включно.

Визначити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади у разі наявності свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для виконання.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1