Справа №591/6525/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1144/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 125 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 02 червня 2023 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2023 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що припущення про наявність чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України мають бути належним чином вмотивовані.

Так, втеча з місця події вчинення злочину не доводить того, що обвинувачений на даний час має намір переховуватися від суду, так як він усвідомлює той факт, що у випадку доведення його винуватості, більшу частину покарання він вже відбув.

Судом не взято до уваги наявність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків (мати, рідний брат), власного житла, отриманого шляхом приватизації.

За час судового розгляду кримінального провадження, потерпілі не проявляють зацікавленість та інтерес до даної справи, а тому за три роки вони так і не виявили бажання надати суду покази, а тому ризик впливу на потерпілих не можна вважати доведеним.

Дане кримінальне провадження розглядається з червня 2018 року і весь цей час обвинувачений перебуває під вартою (05 років), що є не припустимим з огляду на те, що будь-яка справа повинна бути розглянута в розумні строки.

Крім того прокурором в порушення ч. 1 ст. 199 КПК України, було подано клопотання до суду 30 травня 2023 року, тобто з пропущенням п`яти денного терміну до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи захисту щодо застосування відносно обвинуваченого іншого запобіжного заходу не пов`язаного з обмеженням волі: цілодобовий домашній арешт, взяття обвинуваченого на поруки або застава. В якості поручителя може виступати мати обвинуваченого, ОСОБА_8 , яка забезпечить дотримання ОСОБА_6 належної процесуальної поведінки.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого надійшла розписка про отримання повідомлення, від прокурора та захисника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 125 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що після вчинення кримінальних правопорушень, обвинувачений намагався втекти під час затримання його працівниками поліції. До того ж розгляд справи до закінчення попередньої ухвали про тримання під вартою не завершено, судом не допитаний потерпілий.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочинів, один з яких віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходів не має, намагався втекти від поліції під час затримання, свідчать, що існує реальний ризик його переховування від суду та вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку. Так, останній розуміючи, що один із злочинів є особливо тяжким, а також вчинення ним злочинів проти життя та здоров`я значного коло осіб, може вчинити спроби направленні на переховування від суду.

Крім того, про наявність вказаного ризику свідчить також те, що ОСОБА_6 після вчинення злочину намагався втекти з місця подій та чинив опір працівникам поліції під час затримання.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, його поведінку під час затримання, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстнації, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та дослідження їх судом.

Неявка потерпілих у судові засідання, не може остаточно свідчити про їхнє небажання брати участь в судовому розгляді та про їхню незацікавленість у результаті розгляду даного кримінального провадження. Тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на потерпілих з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини.

Твердження захисника про те, що до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доводів їх обґрунтованості.

Колегією суддів не може бути враховано доводи захисника про наявність майна та місця проживання обвинуваченого, як підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки вказане жодним чином не зменшує наявні ризик. Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого.

Що стосується доводів захисника стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває під вартою, то в даному випадку колегія суддів зважає на складність даного кримінального провадження, кількість потерпілих, наслідки злочинів, пов`язаних із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим, із застосуванням зброї, обсяг матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, що об`єктивно узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.

При цьому тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, в даному випадку не свідчить, що воно перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та бути підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, враховуючи те, що судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення та судовий розгляд триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Посилання апелянта на порушення строків звернення прокурором з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, не є слушними.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з наданих судом матеріалів, строк дії попередньої ухвали закінчувався 02 червня 2023 року. Прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 31 травня 2023 року, тобто за два дня до закінчення дії попередньої ухвали.

Однак, хоча клопотання подано прокурором з порушенням вимог ч. 1 ст. 199 КПК України, але такі процесуальні порушення не є істотними та не впливають на підстави для прийняття судом першої інстанції рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, зважаючи на встановлені під час розгляду клопотання обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4