Справа №295/7305/23
УХВАЛА

Іменем України

05.09.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В :

08.06.2023 засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про його звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Представник установи в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його присутності.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду подання повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність. Відповідно ст. 539 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає подання у його відсутність.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання засудженого та просив задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого з підстав його необґрунтованості.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Харківського обласного суду від 10 листопада 1998 року ОСОБА_5 засуджений за ст.ст. 142 ч.3, 93 п. "а", "е", "і", 17 ч.2, 93 п.п. "г","ж","і" КК України до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 1999 року вирок Харківського обласного суду від 10 листопада 1998 року залишено без змін.

Ухвалою Харківського обласного суду від 30 травня 2000 року вирок суду щодо ОСОБА_5 було приведено у відповідність з Законом від 22.02.2000 року, покарання у виді смертної кари ОСОБА_5 замінено на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Харківського обласного суду від 23 квітня 2001 засудженому ОСОБА_5 визначене довічне позбавлення волі в колонії суворого режиму.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною 2 статті 21 КПК України встановлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Рішенням Конституційного суду України №1-33/99 від 29.12.1999р. положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Законом України від 22.02.2000 N 1483-III ККУ 1960 року доповнено новою статтею 25-2, яка визначила новий вид кримінального покарання - довічне позбавлення волі, що "встановлюється за вчинення особливо тяжкого злочину і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк"; слова "смертна кара" в усіх випадках їх застосування у тексті Кодексу 1960 року замінено на слова "довічне позбавлення волі" у відповідних відмінках.

А тому ухвалою Харківського обласного суду від 30.05.2000 року на підставі ст. 25-2 КК України (в редакції 1960р.) вирок суду щодо ОСОБА_5 був приведений у відповідність до вимог Закону, визначене покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Отже, призначене ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам діючого КК України, та законних підстав вважати засудженим його до 15 років позбавлення волі, як на тому помилкового наполягає ОСОБА_5 , немає.

Що стосується позиції засудженого щодо незаконності постановлення вироку, то місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання засуджений, не має права на перегляд постановлених вироків, які вже набрали законної сили.

Слід відзначити, що засуджений ОСОБА_5 просить суд фактично переглянути в порядку, визначеному п.14 ч.1 ст. 537 КПК України, законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили у виді довічного позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання.

Про те, така вимога засудженого не може бути задоволена, з огляду на те, що в порядку виконання вироку суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання, а лише може вирішувати питання, що виникли після винесення вироку у процесі його виконання, не змінюючи при цьому зміст та суть вироку.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 17 год. 05.09.2023.

Суддя ОСОБА_1