КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.06.2023 задоволено частково клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, що вилучене 27.04.2023 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон « Galaxy A30s», модель SM-A 307, IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 .

В іншій частині клопотання залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

___________________________________________________________________________

Справа № 761/16811/23 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4013/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник вказував на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Розгляд клопотання прокурора здійснювався слідчим суддею після усунення недоліків цього клопотання, яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.05.2023 було повернуто прокурору, з підстав відсутності документів, які підтверджують право власності на майно, або доказів водіння чи користування зазначеним майном.

На переконання апелянта, клопотання прокурора є тотожним попередньому клопотанню та обґрунтовувалося тим ж самими матеріалами, а тому прокурором не було усунуто виявлені слідчим суддею недоліки.

Крім того, прокурором пропущено строк встановлений слідчим суддею на звернення з клопотання після усунення недоліків, зокрема з клопотанням прокурор звернувся лише 16.05.2023.

Органом досудового розслідування не доведено відповідність вилученого майна критеріям речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України.

Захисник звертав увагу на те, що власником майна у ході проведення обшуку надано пароль захисту та доступ до інформації, яка містилася у вилученому мобільному телефоні, що підтверджується копією протоколу обшуку, а тому у детективів не було перешкод для копіювання інформації, яка має значення для кримінального провадження, у разі її наявності на спірному телефоні.

Прокурором не доведено те, що на вилученому телефоні міститься інформація, яка має значення для досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який у судовому засіданні уточнив вимоги апеляційної скарги, та просив скасувати ухвалу слідчого судді від 08.06.2023, відмовивши у задоволенні клопотання про арешт майна, заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, відділом процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001620 від 16.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 204 КК України.

Досудове розслідування проводиться детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України.

Як зазначено в клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, службові особи ТОВ «Азія Вей Трейд» () налагодили міжнародний канал постачання підакцизних товарів із країн Далекого Сходу та їх незаконне переміщення на територію України без відповідного митного оформлення у державних органах України та, відповідно сплати податків та зборів.

Встановлено, що ТОВ «Азія Вей Трейд» () здійснює господарську діяльність, основним видом якої є оптова торгівля тютюновими виробами, в тому числі імпорт підакцизних товарів. Однак, досудовим розслідуванням встановлено, що частина імпортованих підакцизних товарів, зокрема рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незаконно ввозиться службовими особами даного підприємства та пов`язаними з ним особами на митну територію України без марок акцизного податку та з підробленими марками акцизного податку, та, в подальшому, реалізовуються кінцевому споживачу без відображення у податковому та бухгалтерських обліках, чим завдається збитки державному бюджету в особливо великих розмірах.

Прокурор у клопотанні зазначає, що ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , причетна до вищевказаної протиправної діяльності службових осіб ТОВ «Азія Вей Трейд» шляхом забезпечення фінансового контролю протиправної діяльності та ведення бухгалтерського обліку придбання/реалізації кінцевим споживачам підакцизних товарів без марок акцизного податку та з підробленими марками акцизного податку, являється ключовим фігурантом у вищевказаному злочинному механізмі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 27.04.2023, цього ж дня Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України проведено обшук за адресою фактичного проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Galaxy A30s», модель SM-A 307, IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 .

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_9 від 28.04.2023 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні вилучене за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: мобільний телефон «Galaxy A30s», модель SM-A 307, IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 .

16.05.2023 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, що вилучене 27.04.2023 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон « GalaxyA30s», модель SM-A307, IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 , із зберіганням арештованого майна при матеріалах кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.06.2023 задоволено частково клопотання прокурора, та накладено арешт на майно, що вилучене 27.04.2023 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон « Galaxy A30s», модель SM-A 307, IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 .

В іншій частині клопотання залишено без задоволення.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучені 27.04.2023під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон із сім-картою, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0001620, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені речі, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його приховання, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційних скаргах доводи захисника про недоведеність відповідності вилученого майна речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Крім того, як убачається із матеріалів судового провадження, постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_10 від 08.05.2023 призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу вилучених мобільного телефону « GalaxyA30s», модель SM-A307, IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 .

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Посилання захисника на те, що прокурором пропущено строк, встановлений слідчим суддею на звернення з клопотання після усунення недоліків, та клопотання прокурора є тотожним попередньому клопотанню і обґрунтовуване тим ж самими матеріалами, не є визначеними законом безумовними підставами для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3