ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/1524/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/408/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.289 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 289 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000260 від 14.10.2022, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, непрацюючого, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який раніше не був судимим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 289 КК України, з призначенням йому покарання з застосуванням статті 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 14.10.2022, у період часу з 02:20 до 02:30 години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз території приватного підприємства «Малятко», яке розташоване за адресою: Харківська область, м. Первомайський, вул. Сінна, 1, директором якого є ОСОБА_9 , побачив, що на території вказаного підприємства знаходяться транспортні засоби.

В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, свідомо допускаючи та передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, через відчинені ворота, проник на територію вищевказаного підприємства, де почав шукати транспортний засіб всередині якого був ключ від замка запалювання.

Продовжуючи вчинення дій, направлених на досягнення мети у виді незаконного заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 відчинив передні двері водія спеціалізованого вантажного фургону-рефрижератора марки «Mersedes-Benz» моделі «Sprinter 310D», державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , та побачив що в замку запалювання встановлений ключ.

Усвідомлюючи реальну можливість заволодіння вказаним транспортним засобом, шляхом використання сприятливих умов для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 незаконно, тобто не маючи дійсного, передбаченого законом права, таємно, з метою тимчасового використання у власних цілях, сів за кермо та скориставшись наявністю ключів, які знаходились в замку запалювання, запустив двигун. Після чого ОСОБА_7 на вказаному автомобілі виїхав з території вищевказаного підприємства та вирушив у бік м. Харкова, тим самим незаконно заволодів спеціалізованим вантажним фургоном-рефрижератором марки «Mersedes-Benz» моделі «Sprinter 310D», державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартість якого становить 42 4200 гривень, спричинивши матеріальну шкоду ПП «Малятко» в особі директора ОСОБА_9 на вказану суму.

Не погодившись з зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні подали апеляційні скарги.

До початку судового розгляду прокурор, відповідно до положень статті 403 КПК України відмовився від поданої апеляційної скарги, про що надав письмову заяву.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2023 року - змінити, застосувати до призначеного йому покарання положення статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що суд першої інстанції при наявності пом`якшуючих покарання обставин, які слугували для застосування до призначеного покарання положень статті 69 КК України, а також позитивної характеристики, відсутність суспільно - небезпечних наслідків та думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, не розглянув можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до нього положення статті 75 КК України, а отже призначене покарання є таким, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 408 КПК України є підставою для зміни оскаржуваного вироку та пом`якшення призначеного покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, данні про особу обвинуваченого та його поведінку після скоєння кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статтей 50,65 КК України, врахував особу обвинуваченого, який не був судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивного боку.

Відповідно до статті 66 КК України, судом першої інстанції враховано обставини, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, позицію потерпілого щодо призначення покарання, наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини та батьків похилого віку те те, що мати має інвалідність.

Відповідно до статті 67 КК України, суд першої інстанції врахував обставину, що обтяжує покарання те, що кримінальне правопорушення скоєно особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд першої інстанції проаналізувавши поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення злочину, який усвідомивши вчинене, добровільно приїхав до відділу поліції та розповів про вчинене, щире каяття, відсутність наслідків від вчиненого правопорушення, думку потерпілого, який претензій морального або матеріального характеру до обвинуваченого не має, просив суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, відсутність будь-яких намірів у винного уникнути кримінальної відповідальності, факт його не перебування на спеціалізованих обліках, наявність у ОСОБА_7 на утриманні малолітньої дитини, батьків пенсійного віку, (мати - людина з інвалідністю), які потребують догляду та піклування, зважаючи на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, дійшов висновку, що всі вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та значно пом`якшують покарання винного, призначив обвинуваченому покарання з застосуванням статті 69 КК України.

Зазначені обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом міри покарання, яку належить призначити обвинуваченому.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченим ОСОБА_7 не наведено в своїй апеляційній скарзі обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного судом першої інстанції покарання.

Таких обставин також не надано обвинуваченим і під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання з застосуванням статті 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, що є нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини 3 статті 289 КК України без конфіскації майна.

Призначення більш м`якого покарання, на думку колегії суддів, не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення. Саме такий вид і міра покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та застосування до призначеного йому покарання положень статті 75 КК України.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: