Справа № 456/1223/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/543/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 456/1223/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вирішено питання щодо процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 08.03.2016 близько 9.05 год., керуючи автомобілем марки «ВМW-530», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою «Стрий-Дрогобич», при проїзді ділянки між с. Райлів Стрийського району Львівської області та с. Гаї Верхні Дрогобицького району Львівської області на відстані 100 метрів від залізничного переїзду у напрямку м. Дрогобич Львівської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введені в дію з 01.01.2002, а саме, п.п. 12.1 ПДР, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним); п.п. 12.6 «г»: «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5,47, дозволяється рух із швидкістю: іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1- не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної роздільною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год)»; п.п. 12.9 «б»: «Водієві забороняється: (перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих правил)»; п.п. 13.1: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу», та такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до втрати поперечної стійкості автомобіля та виїзду його на праве по напрямку руху узбіччя, і як наслідок, наїзду на дерева та кущі. Внаслідок вказаного порушення водієм ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху, пасажир автомобіля «ВМW-530», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 121 від 11.03.2016, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох стегнових кісток, закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці, опік живота 2 ступеня, неврологічно струс головного мозку, що в сукупності відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, та знаходяться в причинно - наслідковому зв`язку із вищеописаною ДТП. В свою чергу інший пасажир автомобіля ОСОБА_10 , згідно з висновком експертизи № 119 від 11.03.2016, отримала перелом кісток основи черепа, перелом лівої плечової кістки, клінічно забій головного мозку середнього ступеня, субдуральну гематому правої скронево-тімяної долі головного мозку, навколоорбітальні гематоми обох очей, підшкірний крововилив завушної ділянки зліва, осадження шкіри лівої щоки та грудей, синець лівого плеча, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння і також знаходиться в причинно - наслідковому зв`язку із вказаною ДТП.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо нього скасувати, та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачений зазначає, що у вироку форма вини ОСОБА_5 не зазначена, а відсутність вини в його діях свідчить про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

Під час проведення слідчого експерименту 12.03.2016 йому не було роз`яснено його права та обов`язки, а вказана слідча дія була проведена без участі адвоката, у зв`язку з чим сторона захисту просила визнати протокол сказаного слідчого експерименту недопустимим доказом. Разом з тим суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту, не зазначивши у вироку мотивів такого рішення.

Окрім цього, судом не наведено мотивів спростування доводів сторони захисту щодо втрати керованості автомобіля «БМВ-530», реєстраційний номер НОМЕР_1 , через те, що вистрілило колесо.

Звертає увагу, що з протоколу огляду місця події вбачається, що в шинах коліс автомобіля на момент ДТП вже був відсутній тиск повітря. Те, що переднє ліве колесо було пробите, а заднє спущене підтверджується матеріалами авто технічної експертизи № 1299 від 30.03.2016.

Зазначене підтверджується показаннями пасажира ОСОБА_10 .

Вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено вини ОСОБА_5 у настанні ДТП.

Вважає, що оскільки протокол слідчого експерименту з участю ОСОБА_5 від 20.03.2016 є недопустимим доказом, а висновок інженерно-технічної експертизи № 1/262 від 28.03.2016 побудований на вихідних даних, отриманих під час даного слідчого експерименту, то і висновок інженерно-технічної експертизи № 1/262 від 28.03.2016 є також недопустимим доказом.

Окрім цього, апелянт звертає увагу, що на момент проведення інженерно-технічної експертизи № 1/262 від 28.03.2016 ще не було жодних даних щодо технічного стану автомобіля (презюмувалося, що він був у справному стані), оскільки висновок судової експертизи щодо технічного стану автомобіля № 1299 був готовий 30.03.2016, тобто уже після завершення інженерно-технічної експертизи.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній мотивів. Просили вирок скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечив, вирок суду щодо ОСОБА_5 вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_7 щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дійшов правильного висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

В оскаржуваному вироку районний суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_5 у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав. Вважає, що, на його думку, ДТП трапилось, саме через розгерметизацію колеса, він керуючи автомобілем правил дорожнього руху не порушував.

Незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, зокрема показаннями ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , експертів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: висновком експерта № 442/443 від 29.03.2017; протоколом огляду місця події від 8.03.2016, схемою та фототаблицею до нього; висновком судової автотехнічної експертизи № 1299 від 30.03.2016 з фототаблицею до нього; висновком судово-медичної експертизи № 119 від 11.03.2016; висновком судово-медичної експертизи № 121 від 11.03.2016; висновком судової трасологічної та автотехнічної експертизи № 442/443 від 29.03.2017; протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2016; висновком криміналістичної експертизи з дослідження підписів № 5222 від 26.12.2017; висновком судової автотехнічної експертизи № 1/262 від 28.03.2016; висновком судово-медичної експертизи №120 від 21.03.2016.

Пояснення ОСОБА_5 щодо обставин події ДТП, а саме те, що причиною ДТП, на його думку, була розгерметизація колеса, апеляційний суд розцінює, як обрану лінію захисту обвинуваченого із метою уникнення ним відповідальності, а тому ставиться до його показань критично.

У цьому аспекті слід звернути увагу, що протягом усього періоду досудового розслідування (з 08.03.2016 по 18.04.2016) ОСОБА_5 жодного разу не повідомляв про раптовий вихід повітря із шин керованого ним автомобіля.

Як правильно зазначив суд першої інстанції доводи обвинуваченого в частині різкої (раптової) зміни курсу керованого ним автомобіля внаслідок розгерметизації колеса, що призвело до ДТП, то такі доводи є технічно неспроможними і спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, у висновку проведеної експертизи від 29.03.2017 № 442/443 вказано на неможливість встановлення причини і часу виходу повітря з переднього та заднього лівих коліс автомобіля, адже зображення на наданих фотографіях несуть вкрай обмежену (неповну) інформацію про реальний стан цих коліс і пошкоджень на них. Неможливість визначення наявності та характеру усіх можливих пошкоджень, перешкоджає встановленні безпосередньої причини та моменту розгерметизації коліс.

Разом з тим, із висновку судової автотехнічної експертизи від 30.03.2016 № 1299 встановлено, що переднє та заднє ліві колеса досліджуваногоавтомобіля марки BMW відірвані, диски деформовані, при цьому переднє колесо пробите, а заднє спущене.

З цього ж висновку експерта відомо, що окрім відірваних коліс, лівасторона автомобіля має складно деформовані передній лонжерон, переднє крило та поріг, деформовані бокові двері, панель даху та капот двигуна, руйновані передні бампер і блок-фари, розбите скло та спрацьованіфронтальні та бокові подушки безпеки.

Для порівняння, на правій стороні авто відсутні складно деформовані елементи, а також збережено цілісність переднього лонжерону, переднього крила, бокових дверей і коліс. Вказане також підтверджується протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 08.03.2016 з додатками.

Висновком судової трасологічної та автотехнічної експертизи від 29.03.2017 № 442/443 встановлено значні деформації внутрішньої закраїни обода диска заднього лівого колеса автомобіля, зі зміною геометричної форми посадочних полиць та відокремлення фрагменту обода, а на диску переднього і лівого колеса констатовано значну локальну деформацію обода.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 30.03.2016 № 1299, співставлення характеру деформацій, руйнувань деталей кузова та інших виявлених пошкоджень свідчить про їх спільне походження і виникнення під дією значних ударних зусиль, внаслідок контактування з каменем та насадженнями дерев.

Окрім цього, зважаючи на те, що ДТП мало місце на відстані 100 м від залізничного переїзду, і ОСОБА_5 , з його слів, призупинив автомобіль перед залізничним переїздом та перед ним рухався інший транспортний засіб, водій, зважаючи на невелику швидкість автомобіля, мав технічну можливість зупинити автомобіль, навіть якщо припустити, що сталась розгерметизація колеса.

Разом з тим, відповідно протоколу огляду місця події від 08.03.2016, достовірно встановлено відсутність фактичних суттєвих перешкод (вибоїн, нерівностей чи інш.) на проїжджій частині для руху автомобіля, що могли бути в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Окрім цього, залізничний переїзд, хоча і є технічною перешкодою на проїзній частині, однак попереджувальні знаки, які знаходились на вказаному відрізку дороги, зобов`язують водія, зменшити швидкість, фактично до повної зупинки автомобіля при проїзді залізничного переїзду, чого в даному випадку водієм зроблено не було.

Твердження обвинуваченого про те, що експертиза №1/262 від 28.03.2016 побудована на припущеннях не відповідає дійсності, оскільки така була проведена експертом на підставі постанови слідчого від 15.03.2016, у якій було зазначено, що автомобіль марки «ВМW-535», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед ДТП був у технічно справному стані. Про те, що до ДТП автомобіль перебував у технічно справному стані потерпілий ОСОБА_9 , а також сам обвинувачений, який підтвердив це у суді апеляційної інстанції.

В подальшому факт технічної справності автомобіля підтверджений висновком судової автотехнічної експертизи № 1299 від 30.03.2016, відповідно до якого експертом встановлено, що на момент огляду та експертного дослідження, проведеного 25.03.2016, робоча гальмова система наданого на огляд автомобіля «ВМW-535», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була несправною внаслідок розгерметизації системи. На момент огляду та дослідження, проведеного 25.03.2016, система рульового управління автомобіля «ВМW-535», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була несправною через порушений кінематичний зв`язок між рульовим колесом та рульовим механізмом і між рульовим механізмом та лівим керованим колесом, відламаною лівою рульовою тягою, деформованим рульовим колесом, та просторово зміщеним рульовим механізмом вперед. Тобто з технічної точки зору, несправності гальмової системи та рульового управління автомобіля «ВМW-535», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є наслідком зіткнення з каменем та насадженнями дерев.

Апеляційний суд вважає також неспроможними доводи обвинуваченого про необхідність визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 12 березня 2016 року неналежним доказом з тих підстав, що йому не було роз`яснено його прав та обов`язків.

Як вбачається зі змісту вищевказаного протоколу слідчий експеримент було проведено з участю свідка ОСОБА_5 у присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , яким було роз`яснено їхні права та обов`язки згідно з ст.ст. 11, 13, 15, 223 КПК України, про що останні розписалися.

Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень його прав при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення ОСОБА_5 не висловлювалося. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_5 була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу обставин дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої він був 08.03.2016 і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе.

З урахуванням наведеного немає жодного правового підґрунтя вважати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_5 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого фактично зводяться до незгоди з мотивами суду першої інстанції, яким він керувався при оцінці доказів і встановленні обставин справи.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, скоєним із необережності, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілих, які не мають до обвинуваченого жодних претензії та просять його суворо не карати, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання ОСОБА_5 і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є мінімальним відповідно до санкції вказаної статті, та із врахуванням усіх обставин справи, особи винного, звільнив ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи і вимоги апеляційної скарги обвинуваченого і не знаходить підстав для скасування вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4