ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3201/23 Справа № 243/9029/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 серпня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» на строк 60 днів до 22 жовтня 2023 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 24 серпня 2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 22 жовтня 2023 року включно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він підозрюється (до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна); вік та стан здоров`я (пенсійного віку він не досяг, офіційно не працює), відсутність міцних соціальних зв`язків. тобто про продовження існування ризиків, передбачених в ст. 177 КПК України. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України, а доводи сторони захисту не спростовують встановлені судом обставини і є недостатніми для зміни запобіжного заходу наразі.

На вказане рішення захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду від 24.08.2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені КПК України, які забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зазначає, що обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою, у нього наявні міцні соціальні зв`язки, а саме: мати, батько, рідні сестра та брат, він має постійне місце мешкання та реєстрації, до обрання запобіжного заходу не переховувався від органів досудового слідства та не вчиняв ніякого впливу на потерпілого та свідків. Зазначає, що в рішенні суду взагалі відсутні посилання на факти, які свідчать про наявність вказаних ризиків, на відомості які можливо взяти як докази наявності цих ризиків.

Звертає увагу, що суд першої інстанції в своєму рішенні не надав оцінку доводам сторони захисту про недоцільність продовження строку тримання під вартою з можливістю зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Суд 1-ї інстанції не дав оцінку тим обставинам, що на території України введено та діє військовий стан, державний орган ДУ «ЖУВП (№8)» на може гарантувати безпеку здоров`я та життя обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить судове засідання провести без його участі. Від інших учасників кримінального провадження, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участі до суду не надійшло, а отже колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з наданих матеріалів провадження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 було обрано 28 червня 2021 року та продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

При продовженні ОСОБА_7 обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, однак знову вчинив корисливе кримінальне правопорушення, що на думку суду свідчить про систематичність його протиправних дій, та наявності ризику того, що, перебуваючи на волі ОСОБА_7 зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховано судом вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він підозрюється (до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна); вік та стан здоров`я (пенсійного віку він не досяг, офіційно не працює), відсутність міцних соціальних зв`язків.

Надано оцінку судом і такому ризику як можливість переховуватися від суду, оскільки обвинуваченому інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого передбачено законом у розмірі до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку може бути визнаним, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на волі, може ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом враховано, що у кримінальному провадженні не допитані свідки та потерпілі, у зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків або перешкоджанню кримінального провадження іншим чином.

Доводи апелянта про відсутність доказів в матеріалах провадження щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки і клопотання прокурора, і оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

Отже, суд правильно прийшов до висновку, що обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та є актуальними, а застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Під час апеляційного розгляду клопотання захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення. Відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на те, що обвинувачений не працює і постійного джерела доходу не має, неодружений та не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого корисливого злочину, за який передбачено максимальне покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України. Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, колегія суддів не вбачає правових підстав для визначення розміру застави.

Наявність постійного місця проживання та наявність батьків, рідних брата та сестри, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Отже, тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_7 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недоведеності обвинувачення у вчиненні інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів залишає без розгляду, оскільки такі не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України, яким суд 1-ї інстанції має дати відповідну оцінку при ухваленні рішення за наслідками розгляду цього кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , відмовити.

Залишити без змін ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 серпня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Дер жавній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» на строк 60 днів до 22 жовтня 2023 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4