Справа № 161/5630/21
Провадження № 1-кп/161/268/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 01 травня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272 від 04.02.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Актау Мангістауської області Республіки Казахстан, громадянин України, проживає в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, раніше неодноразово несудимий:

- 22.05.1998 Славутицьким міським судом Київської області за ч.2 ст.140, ч.2 ст.142, ст.42 КК України (в ред.1960р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна; звільнений 16.08.2000 умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 1 місяць 7 днів;

- 07.08.2001 Славутицьким міським судом Київської області за ч.2 ст.140, ч.2 ст.141, ст.ст. 42, 43 КК України (в ред.1960р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна; звільнений по відбуттю строку покарання 30.04.2004;

- 18.04.2006 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України встановлений іспитовий строк тривалістю 3 роки;

- 07.12.2006 Новозаводським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.190, ч.1 ст.262, ч.1 ст.263, ст.70, ст.70 ч.4, ст.71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 23.09.2011;

- 06.06.2012 Славутицьким міським судом Київської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ст.395, ч.ч. 1, 2 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 11.10.2012 Славутицьким міським судом Київської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 22.04.2016;

- 19.01.2018 Деснянським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.190 КК України до 2 років 11 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 13.10.2020;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 04.02.2021 близько 03.00 год., умисно, з метою заволодіння чужим майном, через незачинені вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_2 , де вчинив напад, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_5 , який виразився у демонстрації ножа та газового балончика, а також висловленні погрози їх застосування та застосування пістолета, під час якого відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 1050 Євро, що, відповідно до курсу НБУ на момент вчинення злочину, становило 35319,27грн, та 500 грн, спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 35819,27 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінуються умисні дії, які полягали у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному із проникненням у житло, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.3 ст.187 КК України, не визнав та показав, що 03.02.2021 в період з 20 по 21 год. пішов в магазин, по дорозі зустрів товариша ОСОБА_7 , вони домовились зустрітись, оскільки у ОСОБА_8 зламалась акустична система. Повернувся додому близько 22.00 год. та перебував там до 00.00-00.30 год., після чого пішов до ОСОБА_8 десь після 01.00год, певний час перебував у нього. До них приєднався знайомий ОСОБА_9 (з яким познайомився після звільнення з місць позбавлення волі, тобто після 13.10.2020), який приблизно в середині січня дав йому 800 Євро на зберігання та попросив віддати йому кошти (при цьому, половину з них він мав забрати собі за зберігання). За таких обставин була присутня свідок ОСОБА_10 , в якої він хотів придбати годинник. Згодом він пішов додому, взяв гроші на прохання свідка, викликав таксі та розшукував ОСОБА_11 , щоб розміняти кошти в обміннику. В таксі він поїхав до обмінника в районі ЖК «Яровиця», там було зачинено, тому він «підібрав» ОСОБА_12 з ОСОБА_8 та ще з одним хлопцем, поїхав на заправку до обмінника. На заправці «UPG» він дав ОСОБА_12 його 200 євро, а свої 200 Євро (за зберігання) - сказав теж поміняти, зателефонувавши попередньо дружині. Гроші ходив міняти ОСОБА_9 двічі: перший раз собі, а другий - йому. В подальшому вони поїхали додому до ОСОБА_8 , який мав забрати дівчину, там побули 15-20 хв., а коли вийшли - побачив невідомих чоловіків та почав втікати, оскільки перед цим у нього була суперечка з особами з кримінального середовища, тому він подумав, що це могли бути вони.

Також повідомив, що ніж та газовий балончик завжди зберігав при собі для самозахисту, куртку залишав в ОСОБА_13 , оскільки вона була мокра, разом з тим на уточнююче запитання показав, що одяг він забрав після 00.00год. в друга ОСОБА_14 (який залишив в останнього за місяць до того), та заніс до ОСОБА_7 . Ствердив, що у потерпілої ОСОБА_5 жодного разу не був, жив по сусідству, розбійного нападу не вчиняв, оскільки перебував в той момент в іншому місці, а саме в ОСОБА_15 . Також не зміг пояснити той факт, що свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні повідомив про те, що вони перебувають в дружніх стосунках декілька років. Цивільний позов потерпілої не визнав.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так потерпіла ОСОБА_5 , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні, підтвердила факт вчинення щодо неї розбою, та показала, що в ніч з 03.02.2021 на 04.02.2021 вона перебувала за місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 ). близько 03.00год. почула як по дерев`яних сходинках хтось піднімається на другий поверх будинку, при цьому подумала що це її чоловік, але присівши на ліжку, побачила чоловічу статуру, по якій відразу зрозуміла, що це не він. Незнайома особа відразу запитала «Где твой муж? Он должен мне 400000грн», на що вона відповіла, що він не проживає у будинку, оскільки вони розлучилися близько 10 років назад. В лівій руці чоловіка (який був одягнений в білу балаклаву, темний одяг та білий респіратор, який постійно поправляв, на руках - латексні рукавички, на ногах - кросівки з шнурівками) був ніж, а в правій газовий балончик. Ствердила про те, що бачила це чітко, так як з дахів сусідніх будинків у вікно відбивав сніг, тому у кімнаті не було абсолютно темно. Цей чоловік повідомляв, що він 17 років «відсидів у місцях позбавлення волі», а тому може їй розпилити перед очима балончик (демонструючи при цьому ніж та балончик, які були у нього в руках). Після цього він (з кишені брюк, у яких було багато різних кишень) витягнув «кнопочний» телефон і ніби-то говорив з кимось, уточнював суму боргу. В ході чого вона почувши знайомий голос та відповідний «говір», запитала в останнього, чи він випадково не « ОСОБА_17 », на що той дуже розгубився та після паузи сказав «ні, ОСОБА_18 ». Вона, від сильного хвилювання, почала вести якийсь діалог з ним. На що останній сказав їй повернутись до вікна, дістав сенсорний телефон, включив ліхтар та почав шукати гроші скрізь по кімнаті: у сумці знайшов гаманець та забрав 1050 Євро і 500 грн (які вона заощадила, щоб перекрити дах будинку). Просив показати, де ще є гроші, водив її з кімнати в кімнату, перевіряв та шукав гроші (ретельно витираючи після себе всі можливі відбитки рушничком), а в одній із кімнат у нього впав сенсорний телефон, вдарився об підлогу та розбився екран, окрім того, відірвався кінчик латексної рукавички. Коли були у кухні, то вона запропонувала покурити, там він увімкнув мобільний телефон, екран якого був розбитий (пошкодження вона детально описала слідчому). Потім знову піднялись в спальню кімнату, де він піднімав матраци, нічого більше не знайшовши - сказав зайти в кладову і голосно рахувати до 50. Дорахувавши до половини виглянула, однак він сказав не жартувати, тому вона повернулась, дорахувала та вийшла - його вже не було, а двері відчинені навстіж. Вона відразу ж викликала працівників поліції (які приїхали досить швидко), повідомила про обставини, та відразу зазначила, що у скоєному підозрює сусіда ОСОБА_17 , оскільки в останнього досить специфічна поведінка, тому його манера і голос їй були знайомі. Додатково зазначила, що про те, що її чоловік виставив на продаж будинок і приходили люди його дивитись, про що знав обвинувачений, тому в нього і був мотив.

Також потерпіла підтвердила те, що під час досудового розслідування з нею проводили різні слідчі дії: впізнання - на якому вона впізнала ніж з темно-коричневою ручкою та широким недовгим лезом; слідчий експеримент в будинку; впізнання особи по голосу: 4 учасників, які знаходились за ширмою, читали однаковий текст (який їй казав злочинець) і вона усіх слухала, впізнавши особу (№1), однак хто був під вказаним номером вона не бачила. Усі особи були з схожими голосами, тому вона попросила ще раз проговорити текст саме особі №1, і достеменно впевнившись, що це саме нападник вказала на цю особу (тобто ОСОБА_19 ).

Цивільний позов потерпіла підтримала повністю з мотивів, які викладені в позовній заяві, наполягала на суворому покаранні.

Показання потерпілої є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що остання оговорює обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а її показання повністю узгоджуються та відповідають і іншим доказам у справі.

З дослідженого протоколу огляду місця події (з доданими фототаблицями) від 04.02.2021, який був проведений на підставі добровільної згоди та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 214 ч.3, 223, 237 КПК України, встановлено, що в період з 06.40 год. по 09.00 год., в присутності понятих, було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, при цьому було виявлено сліди низу взуття, сліди рук (однак вони, згідно проведених експертиз до ідентифікації не придатні), фрагменти латексу, рушник та гаманець. З доданих до даного протоколу фототаблиць вбачається наявність снігового покриву на території домоволодіння (окрім частини, де знаходиться вхід-вихід з будинку). Таким чином, суд бере до уваги показання потерпілої щодо наявності снігового покриву, можливості його відбивання у вікні та, як наслідок, її можливість бачити силует людини-злочинця та предмети, які були у нього у тій обстановці. Вказане опосередковано також підтверджується і доданою стороною захисту довідкою Волинського обласного центру з гідрометеорології №993/01-49/168 від 24.05.2021, згідно якої вранці 04.02.2021 зберігався сніговий покрив висотою менше 1 см.

Під час проведення слідчого експерименту 10.02.2021 потерпіла ОСОБА_5 , розповіла про обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення (вказала на місце), детально описала демонстрацію ножа та газового балончика, а також висловлення погрози їх застосування та можливість застосування пістолета обвинуваченим, та, як наслідок - заволодіння ним належними їй грошовими коштами. Вказані показання повністю відповідають показанням, даним в ході судового розгляду та іншим доказам у справі. При дослідженні в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту, встановлено, що така слідча дія була проведена та оформлена з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України, а проведення її при денному світлі не вказує про недопустимість такого доказу.

З протоколу пред`явлення особи для позавізуального впізнання за голосом від 04.02.2021, який був проведений та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 223, 228 КПК України, встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 (в присутності понятих), попередньо повідомивши, що зможе опізнати особу по голосу, за умови проговорення особами певних фраз, які злочинець говорив під час нападу (російською мовою), вона опізнає за голосом особу, що вчинила злочин. Після чого, у відсутності особи, яка мала впізнавати (за участю понятих) ОСОБА_3 обрав порядковий номер за яким він буде проговорювати фрази - №1. Після запрошення потерпілої до кімнати, її було попереджено про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України (що засвідчено її особистим підписом), де вона, в умовах, що виключають візуальний контакт, після проговорених усіма учасниками фраз, впевнено заявила, що серед пред`явлених їй осіб, впізнала голос особи, яка проговорювала текст першою (тобто, ОСОБА_3 ), як таку, що близько 03.00 год. 04.02.2021 вчинив відносно неї розбійний напад. Особу впізнала за інтонацією, тембром голосу та характерними ознаками вимови слів, оскільки дана особа під час нападу неодноразово вступала із нею у діалог. Жодних зауважень від учасників, в тому числі і від захисника чи підозрюваного, не надходило.

З протоколу пред`явлення речей для впізнання від 04.02.2021 встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 (в присутності понятих), серед пред`явлених до впізнання речей (один ніж з чорною ручкою, а три з коричневою), вказала на ніж під №4 ніж розкладний із коричневою ручкою із наявною насічкою на клинку (саме той, який був вилучений у обвинуваченого ОСОБА_3 під час затримання 04.02.2021 та оглянутий в подальшому слідчим, відповідно до протоколу від 08.02.2021), як на той, яким 04.02.2021 їй погрожувала особа чоловічої статті (бачила вказаний ніж в руці останнього). Окрім того, в судовому засіданні при дослідженні речового доказу (ножа) потерпіла ствердила, що це той самий ніж, якого вона впізнала та який був в нападника.

Потерпіла ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, зокрема при поданні заяви про кримінальне правопорушення від 04.02.2021, при проведенні слідчого експерименту від 10.02.2021, при пред`явленні особи для позавізуального впізнання від 04.02.2021, при пред`явленні речей для впізнання, так і в суді послідовно розповідала про обставини вчиненого щодо неї злочину та пояснювала, що дійсно саме обвинувачений вчинив розбій, при цьому чітко відтворила обставини та механізм заволодіння коштами. Будь-яких суперечностей в ході проведення слідчого експерименту судом не встановлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав, що на той час він працював водієм таксі «579», автомобіль був «Опель Астра» синього кольору. Взимку 2021 близько 06.00год. поступило замовлення на послуги таксі по місту, він прийняв виклик. Заїхавши в двір будинку по пр.Волі, напроти 4 школи, забрав обвинуваченого ОСОБА_3 (який був одягнений в темний одяг: штани та куртку), після чого вони поїхали в сторону центру міста, до найближчого обмінника по вул.Яровиця (однак обмінник не працював). Після цього, обвинувачений попросив поїхати до іншого обмінника, що на заправці «UPG», а по дорозі, біля 5 школи забрати його друзів. Тоді поїхали на заправку «UPG» по вул.Ковельській, де вони обміняли гроші (з розмов, які вони вели між собою він зрозумів, що це були євро), а також заходили в магазин за покупками. Там же обвинувачений надав аванс за послуги таксі в сумі 300 грн. В дорозі, обвинувачений розмовляв по телефону з якоюсь жінкою про те, як розпорядитись певною сумою грошей, а саме яким чином її передати: готівкою чи через термінал. Вони поїхали на вул.Володимирську м.Луцьк, до магазину «Дует», де один з хлопців ходив до терміналу та проводив якісь трансакції. Після чого поїхали на вул.П`ятницька Гірка м.Луцька, де обвинувачений і його товариш вийшли, а він та ще один хлопець залишились в автомобілі їх чекати. Згодом підійшли працівники поліції, одягнені в цивільний одяг та попросили вийти, а обвинувачений, який вийшов з товаришем, почав відразу втікати, однак його наздогнали та затримали.

З протоколу пред`явлення особи для позавізуального впізнання від 04.02.2021 встановлено, що свідок ОСОБА_20 (в присутності понятих), серед пред`явлених до впізнання інших осіб, вказав на особу під №3 ОСОБА_3 як на такого, якого 04.02.2021 близько 05.40год. підвозив з пр.Волі м.Луцька до пунктів обміну валюти з метою обміну євро на національну валюту.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що працює в обмінному пункті, що по АДРЕСА_3 . В лютому 2021 року вона була на роботі, де, в період між 06.00 06.20 год., хлопець обмінював Євро на національну валюту. Він підходив тричі: перший раз запитав курс валюти (повернувся в автомобіль), другий і третій раз міняв щоразу по 200 євро.

В судовому за сіданні за клопотанням сторони захисту прослухано (відтворено) запис допиту свідка ОСОБА_22 , допит якої проводився попереднім складом суду, оскільки остання померла, прокурор не заперечував щодо задоволення такого клопотання.

З вказаного запису встановлено, що свідок ОСОБА_22 підтвердила факт перебування 04.02.2021 обвинуваченого ОСОБА_3 у ранкову пору за місцем їх проживання АДРЕСА_4 , та його пропозицію придбати у неї годинник.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Однак, суд зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Таким чином, положення ч.4 ст.95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Стаття 225 КПК України передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого вказаною нормою права. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду.

На відміну від допиту в порядку ст.225 КПК України, яка допускає допит за відсутності однієї зі сторін, допит під час судового розгляду справи по суті відбувається за обов`язкової участі сторін. Такий допит надає сторонам, зокрема, стороні захисту, можливість провести його більш ефективно, оскільки на цей час сторонам вже відомі елементи пред`явленого обвинувачення та докази отримані під час досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду, а тому суд оцінює показання свідка ОСОБА_22 в сукупності з іншими доказами у справі.

З протоколу огляду місця події від 04.02.2021 встановлено, що під час огляду квартири за адресою: АДРЕСА_4 (місце проживання ОСОБА_23 , який надав добровільну згоду на такий огляд) було виявлено та вилучено два поліетиленові пакети, які зі слів свідка ОСОБА_23 належать ОСОБА_3 , який залишив їх в ніч з 03.02.2021 на 04.02.2021 з наступним вмістом: взуття коричневого кольору марки "Ferum", 40 розміру, два ліхтарики чорного кольору, 3 патрони з гумовими кулями та один патрон, ззовні схожий на бойовий, шапка чорного-синього кольору, куртка чорно-зеленого кольору, штани темно-зеленого кольору марки "Cropp" із ременем чорного кольору, кофта темно-червоного кольору марки "Cropp", кофта на замку сірого кольору із червоними полосами марки "Nike". Вилучені речі оглянуто, опечатано та засвідчено підписами понятих та визнано речовими доказами у даному провадженні.

Вилучені речі оглянуто, визнано речовими доказами у справі згідно постанови слідчого, оскільки вони відповідають критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 09.02.2021 накладено арешт на вилучене майно з метою збереження речових доказів.

В суду відсутні підстави вважати, що майно вилучено з порушенням кримінальних процесуальних норм, оскільки з протоколу огляду встановлено, що ОСОБА_23 під час огляду добровільно видав речі для їх подальшого використання під час досудового розслідування.

Вказаним, на думку суду, підтверджується факт того, що ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання свідка ОСОБА_23 змінював одяг, намагаючись його якнайдалі перенести від місця свого проживання, з метою уникнення можливості бути викритим у подальшому. Оскільки у протилежному випадку змінювати одяг або ж переносити його до місця проживання іншої особи не було, окрім того, якщо взяти до уваги його показання про повернення його додому за грошима, то одяг, він мав можливість занести додому та не залишати у сторонніх осіб. Більше того, суд критично оцінює показання обвинуваченого про те, що речі він забрав о 00.00год. в друга ОСОБА_14 і залишив після чого в ОСОБА_7 вдома.

З протоколу огляду предмету від 20.02.2021 (з додатком) вбачається, що 04.02.2021 о 06:20:52 на заправку «UPG», що по вул.Левадна, 26, в с.Зміїнець Луцького району Волинської області, заїхав автомобіль темного кольору із іноземними номерами, з якого (з переднього пасажирського сидіння) вийшла особа чоловічої статі, підійшла до обмінника валют, обміняла євро та сіла вже на заднє пасажирське сидіння. О 06.23год. знову та ж особа підійшла до каси для обміну валюти, обміняла кошти та повернулась в автомобіль, сівши на заднє пасажирське сидіння. З іншого боку камер, окрім зазначеного вище видно, як інша особа чоловічої статті, з продуктами харчування, повернулась до цього ж автомобіля, намагалася сісти на заднє сидіння (де він сидів, до того як вийшов з автомобіля), тому, зважаючи, що місце зайнято особою, що здійснювала обмін валюти (та який сів до ОСОБА_3 , який сидів ззаду та не виходив) вже сів у автомобіль на переднє сидіння пасажира. О 06.32год. автомобіль марки «Опель» синього кольору від`їжджає у невідомому напрямку.

З протоколу затримання ОСОБА_3 від 04.02.2021 та дослідженим безпосередньо в судовому засіданні відеозаписом (додаток до вказаного протоколу) встановлено, що під час його затримання (фактичний час затримання 07.30год.) та особистого обшуку було вилучено: мобільний телефон марки "Max com HM 814", ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім - картками "ВФ Україна" та "Київстар", мобільний телефон марки «Neffos», тримач із сім-картками № НОМЕР_3 , фіскальний чек із рукописними написами, кросівки "Nike Air" чорного кольору, ніж із дерев`яним руків`ям, грошові купюри (з відповідними серіями та номерами). Жодних зауважень від учасників (від самого обвинуваченого, в тому числі і щодо підстав затримання) не надходило. При цьому, під час його дослідження судом вказаного доказу встановлено, що ОСОБА_3 жодного разу не запитав про підстави затримання, не з`ясовував, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють (оскільки у випадку не вчинення ним жодного із злочинів, зважаючи на його особу (злочинний досвід, темперамент, який він неодноразово проявляв і в ході судового розгляду) він обов`язково проти цього заперечував, натомість він зазначив, що підстави затримання йому зрозумілі. Окрім того, як вбачається із дослідженого запису, обвинувачений був одягнений саме у такі брюки, як зазначила потерпіла з багатьма кишенями, куди він міг вільно покласти предмети, якими він на початку нападу погрожував потерпілій; при цьому, саме з правої кишені брюк було вилучено розкладний ніж, який в подальшому опізнала потерпіла, як такий, яким їй погрожував нападник. Щодо телефону, який вилучили з його кишені (кнопочного), то зазначив, що він належить дружині і він щойно (перед самим затриманням) його взяв у неї; а з лівої кишені брюк мобільний телефон чорного кольору з пошкодженим (побитим) екраном, про який заявляла потерпіла ОСОБА_5 . Окрім того, у ОСОБА_3 було виявлено та вилучено 12958 грн. та 10 Євро, що не відповідає сумі, яку він, як вбачається з його пояснень, обмінював для себе - 200 Євро, оскільки така сума (відповідно до курсу на той час) мала б становити 6,726 грн. А як вбачається з відеозапису особа, що пішла придбавати продукти у магазин зробила це після першого обміну валют, як і кошти, що були заплачені таксисту за надані послуги, тому готівкових коштів до їх обміну ОСОБА_3 при собі не мав та не може стверджувати, що окрім 200 Євро у нього були свої особисті кошти.

Вилучені речі оглянуто, визнано речовими доказами у справі згідно постанови слідчого від 04.02.2021, оскільки вони відповідають критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 09.02.2021 накладено арешт на вилучене майно з метою збереження речових доказів.

В суду відсутні підстави вважати, що майно вилучено з порушенням кримінальних процесуальних норм, оскільки з протоколу вищевказаного протоколу встановлено, що такі речі вилучені під час особистого обшуку затриманої особи.

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_24 показав, що обвинуваченого він знав на той момент декілька років, в них дружні стосунки. З ОСОБА_19 він зустрівся десь о 03 годині в ОСОБА_25 вдома, через годину він пішов додому, а згодом зателефонував ОСОБА_19 та повідомив, щоб він взяв гроші для обміну, це були 800 Євро, які він приблизно 17-18 січня дав ОСОБА_19 на зберігання, оскільки займався наркотиками і боявся їх не раціонально використати. Згодом з обвинуваченим вони їздили в обмінник розмінювати гроші, він особисто двічі ходив до обмінника. Також повідомив, що на той момент він перебував на замісній терапії, оскільки був наркозалежним, того дня і кожен день він був під впливом наркотиків.

Разом з тим, суд критично оцінює показання як обвинуваченого, так і суперечливі показання свідка ОСОБА_24 , вважає їх неспроможними, даними з метою уникнення відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони є суперечливими навіть між собою та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Окрім того, наявність у телефонах ОСОБА_3 (з пояснень спеціаліста ці телефони неможливо ввімкнути) телефонних дзвінків свідкам (зі слів обвинуваченого) не спростовує обставин, які були встановлені стороною обвинувачення під час досудового розслідування, та не підтверджує те, що обвинувачений в період часу 03-04год. перебував в іншому місці.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про непричетність обвинуваченого до інкримінованого йому злочину.

Твердження сторони захисту про те, що потерпіла оговорює обвинуваченого, суд визнає неспроможними, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи, не дають підстав прийти до такого висновку.

Судове засідання відбувалося відповідно до вимог ст.22 КПК України на засадах змагальності, жодна із сторін не була позбавлена права заявляти відповідні клопотання та ставити перед судом питання дослідження тих чи інших речових доказів.

Учасники судового розгляду не ставили питання про проведення повторного, одночасного допитів, вказаних вище осіб, в порядку ч.ч. 14, 15 ст.352 КПК України, чи проведення повторних/додаткових експертиз, проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження в порядку ст.333 КПК України, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено ч.6 ст.22 КПК України.

Доводи сторони захисту про незаконність проведених ряду слідчих дій не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки дані докази є допустимими в розумінні ст.86 КПК України, а певні неточності щодо оформлення процесуальних документів, про які вказує захисник, не є суттєвими та не можуть свідчити в загальному про недопустимість вказаних доказів, а тому, на думку суду, не є підставою для визнання таких доказів незаконними чи недопустимими, істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, під час встановлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечного діяння, які могли б істотно вплинути на висновки суду, по справі не виявлено, докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які полягали у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному із проникненням у житло, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, за вчинення в тому числі і тяжких злочинів проти власності, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак одружився (15.01.2021), на утриманні його та дружини перебувають двоє неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, який був вчинений через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України та враховуючи вимоги ч.2 ст.416 КПК України, обираючи розмір покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі.

Суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Разом з тим, оскільки обвинуваченим злочин був вчинений з метою збагачення, суд не вбачає підстав для незастосування додаткового покарання, яке передбачене санкцією ч.3 ст.187 КК України.

На глибоке переконання суду, призначене покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 необхідно залишити попередній тримання під вартою, з метою запобігання ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченого термін його перебування під вартою у відповідності до вимог ст.72 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 звернувся з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумах відповідно 35819,27 гривень та 10000 гривень.

Обвинувачений цивільний позов не визнав повністю.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статті 1166, 1167 ЦК України регламентують підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та моральну шкоду.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілій ОСОБА_5 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки його винуватість доведена в судовому засіданні, потерпілій збитки не відшкодовані, враховуючи встановлений в судовому засіданні факт вчинення кримінального правопорушення проти власності, цивільний позов про стягнення майнової шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_5 , суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання останньої від вчиненого кримінального правопорушення, фізичні та душевні страждання у зв`язку з тим, що був порушений нормальний спосіб життя, з огляду на конкретні обставини, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди підлягає до повного задоволення.

На думку суду, вказана в позові сума моральної шкоди не є такою, яка б свідчила про бажання потерпілої до збагачення.

Звертає суд увагу і на той факт, що сторона захисту ніяким чином не обґрунтовувала безпідставність позову в частині відсутності матеріальної чи моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128-129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 35819 (тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) гривень 27 копійок та моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень, а всього 45819 (сорок п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) гривень 27 копійок.

Речові докази у справі, а саме:

- гаманець сірого кольору з логотипом "G", вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , що переданий на зберігання до камери схову Луцького РУП ГУНП у Волинській області, грошові купюри номіналом по 500 грн (серійні номери: АЗ 2604951, ВЖ 4436520, СД 9280890, ФБ 6281244, АЗ 2871503, СА 2859831, АЕ 6466479, ХА 5357253, АА 8991728, ВЗ 5241090, ВЗ 3749759, ВИ 3845941, ЦА 4311340, АЕ 3160342, АИ 0639344, ВВ 9273112, ВЗ 8896232, АА 3305858, ХЄ 7612754, БГ 6867639, СГ 2459080, МВ 2767485, ФБ 6350709); грошові купюри номіналом по 200 грн (серійні номери: ГВ 9250265, СЗ 9450200, УХ 8676090, УД 0980828, УФ 9032991, УБ 6779831); грошові купюри номіналом по 100 грн (серійні номери: ЗГ 2729821, УХ 4702295); грошову купюру номіналом 20 грн (серійний номер УВ 2511555); грошові купюри номіналом по 10 грн (серійні номери: ЦА 4281892, ЮЄ 2395065, ЮЄ 0231463); грошову купюру номіналом 5 грн (серійний номер ЮТ 8163650); грошові купюри номіналом по 1 грн (серійні номери ТЕ 6051902, ТЗ 3069960, МЄ 5278924); грошові купюри номіналом по 5 євро (серійні номери SC , VA ), вилучені 04 лютого 2021 року під час затримання ОСОБА_3 , що передані на зберігання до ПАТ КБ «ПриватБанк» (акт прийому-передачі майна на зберігання від 25.02.2021), повернути за належністю потерпілій ОСОБА_5 ;

- парфуми зеленого кольору із кришкою срібного кольору марки "Pro Wild Men", об`ємом 100 мл, взуття коричневого кольору марки "Ferum" 40 розміру, два ліхтарики чорного кольору, шапку чорного-синього кольору, куртку чорно-зеленого кольору, штани темно-зеленого кольору марки "Cropp" 30 розміру із ременем чорного кольору, кофту темно-червоного кольору марки "Cropp", кофту на замку сірого кольору із червоними полосами марки "Nike", кросівки "Nike Air", чорного кольору, повернути за належністю ОСОБА_3 ;

- ніж із дерев`яним руків`ям, 3 патрони з гумовими кулями та один патрон, ззовні схожий на бойовий, фіскальний чек із рукописними написами, тримач із сім-картками № НОМЕР_3 , що передані на зберігання до камери схову Луцького РУП ГУНП у Волинській області, знищити;

- мобільний телефон "Max com HM 814", ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім-картками "ВФ Україна" та "Київстар", мобільний телефон «Neffos», вилучені 04 лютого 2021 року під час затримання гр. ОСОБА_3 , які належать останньому, що передані на зберігання до камери схову Луцького РУП ГУНП у Волинській області та належать останньому, конфіскувати в дохід держави.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 09.02.2021 на майно, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 2124 (дві тисячі сто двадцять чотири) гривні 85 (вісімдесят п`ять) копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04.02.2021 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий