Справа № 275/939/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000149 стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синицівка Ульяновського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.152, ч.2 ст. 153 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Брусилівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження № 0000149 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.152, ч.2 ст. 153 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою Житомирського апеляційного суду від 03.04.2023 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01.06.2023.

В подальшому строк тримання під вартою неодноразово було продовжено, востаннє - ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.07.2023 - до 15.09.2023 включно.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому вказав, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості, в межах даного кримінального провадження до ОСОБА_5 застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту, в подальшому ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.10.2021 року до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах іншого кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а ухвалою Житомирського апеляційного суду від 03.04.2023 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Оскільки нині залишаються ризики того, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за інкриміновані йому злочини, а також враховуючи, що в строки дії запобіжного заходу неможливо завершити розгляд справи, а більш м`які запобіжні заходи не в силі запобігти ризикам, просив продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора в зв`язку з відсутністю доказів вини обвинуваченого в інкримінованих злочинах. Також захисник вказав на неналежну кваліфікацію дії обвинуваченого та, відповідно, необгрунтованість підозри, а тому просив обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , перевіривши надані матеріали та доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ч. 1-3 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому та їх взаємозв`язок з можливими ризиками по справі.

Відповідно до обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.152, ч.2 ст. 153 КК України, найтяжчий з яких є злочином проти статевої свободи та недоторканості за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

При винесені ухвали Житомирського апеляційного суду від 03.04.2023 щодо ОСОБА_5 було вирішено обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою в зв`язку з тяжкістю висунутого обвинувачення та особи обвинуваченого.

Судом береться до уваги те, що ОСОБА_5 у даній справі обвинувачується у вчиненні, зокрема, кількох злочинів, один з яких є тяжким, вони мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, а також суд враховує суспільний інтерес, оскільки інкримінований злочин направлений проти статевої свободи та недоторканості. Крім того обвинувачений в іншому провадженні обвинувачується у вчиненні іншого тяжкого злочину та раніше вчиняв кримінальні правопорушення.

Наведене вище свідчить про існування ризиків того, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі може свідомо бажати ухилення від відповідальності і переховуватися від суду, враховуючи реальність і тяжкість можливого покарання, та може знову вчиняти інші кримінальні правопорушення.

При цьому, більш м`який запобіжний захід є недостатнім для їх запобігання, будь-яких даних щодо зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для можливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.07.2023 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 було продовжено до 15.09.2023.

Вбачається, що розгляд справи неможливо завершити до закінчення строків дії запобіжного заходу.

Тому, враховуючи продовження існування ризиків, визначених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також враховуючи особу обвинуваченого, ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

Щодо доводів захисника про неналежну кваліфікацію дій ОСОБА_5 , то вказане питання вже було предметом судової оцінки судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою 03.04.2023, тобто відповідні доводи захисту не є перешкодою в продовженні запобіжного заходу, а будуть оцінені судом за результатами розгляду справи по суті.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09.11.2023, без визначення розміру застави відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 217, 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 372, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 листопада 2023 року (включно), без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Житомирська установа виконання покарань № 8» - для відома та виконання та вручити іншим учасникам справи.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_7