Справа № 279/2467/23
Провадження № 1-кс/279/530/23 У Х В А Л А
Слідча звернулася з клопотанням в обґрунтування якого зазначила, що 19 квітня 2023 року близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи біля кафе «Золота Бочка», що за адресою: м.Коростень, вул.Сосновського, 50, сів у автомобіль-таксі марки «DEAWOO Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та попросив водія відвести його за адресою: м.Коростень, вул.Сакко і Вацетті, 76, на що останній погодився. Рухаючись по вул.Івана Котляревського м.Коростень, ОСОБА_5 , близько 20 години 20 хвилин, попросив ОСОБА_7 , зупинити автомобіль навпроти будинку №64 по вказаній вулиці, що останній виконав. Також ОСОБА_5 , попросив ОСОБА_7 , почекати його, однак останній відмовив та в цей момент у них виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 , виник умисел направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , взяв в ліву руку ніж, який був у нього при собі, вийшов з автомобіля-таксі та підійшовши до ОСОБА_7 наніс йому один удар ножем в область черевної порожнини з правого боку, внаслідок чого заподіяв потерпілому, умисні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани правої половини черевної стінки, проникаючого в черевну порожнину із наступними пораненнями петлі тонкого кишкивника, проникаючого в правий позачеревний простір, внутрішньої черевної кровотечі, геморагічний шок І ступеня, різаної рани першого пальця правої кисті із пошкодженням сухожилля розгинача, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.
Таким чином у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, з загальною середньою освітою, не працюючий, не депутат, не інвалід, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 .
Підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.04.2023 року; протоколом огляду місця події від 19.04.2023 року; протоколом огляду від 19.04.2023 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 20.04.2023 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 20.04.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 20.04.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 20.04.2023 року; висновком експерта №102 від 20.04.2023 року відносно потерпілого ОСОБА_7 ; висновком експерта №101 від 20.04.2023 року відносно ОСОБА_5 ; повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 20.04.2023 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 20.04.2023 року та іншими доказами у їх сукупності.
ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому остання підозрюється, тобто ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що останній, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.
Вік підозрюваного ОСОБА_5 , його соціальні зв`язки, майновий стан та стан здоров`я дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Крім того, відповідно до матеріалів, доданих до клопотання, наявні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , може незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки більшість свідків, яким відомі обставини вчинення даного кримінального правопорушення є родичами чи знайомими підозрюваного. Таким чином, існує ризик того, що з метою уникнення реального покарання підозрюваний зможе за допомогою примусу, підкупу, змовлянь або фізичної переваги та сили впливати на свідків, потерпілих для зміни їх показів.
За таких обставин, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись із такими особами та координувати їх дії, щодо приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення. (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).
Також, п.4 ч.1 ст.177 КПК України, орган досудового розслідування не виключає можливості, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перешкоджати шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на вимоги слідчого, прокурора чи суду, а також перебуваючи на волі зможе вчинити інший тяжкий або особливо тяжкий злочин у іншому місці, оскільки матиме змогу вільно пересуватись, в ході якого його можуть затримати в поряду ст.208 КПК України в результаті чого виникле складність у проведенні з ним слідчих (розшуковик) дій та судових розглядів (п.4 ч.1 ст.177 КПК України).
Що ж стосується ризику вчинити інше кримінальне правопорушення то в обґрунтування вказаного ризику органом досудового розслідування встановлено те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості є тяжким, тому існують всі ризики того що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення , тому ризик передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, є повністю обґрунтованим.
Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведеного просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.
В судовому засіданні слідча ОСОБА_11 клопотання підтримала, просила задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання.
Захисник ОСОБА_6 заперечив проти обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, зазначив, що ОСОБА_5 має хворобу хронічний вірусний гепатит С (ПЛР+), доглядає за матір`ю, яка потребує стороннього догляду, яка є інвалідом, потерпілому матеріальну шкоду відшкодував, дає зізнавальні покази.
Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила задовольнити.
Вислухавши прокурора, позицію підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання встановлено, що відомості про вчинення злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, внесено до ЄРДР 20.04.2023 року.
20.04.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.1 ст.121 КК України.
Внесене клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України, його копія вручена підозрюваному в передбачені законом строки.
Клопотання мотивовано тим, що відповідно до вимог ч.5 ст.176, ст.184 ч.1 п.4 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у ст.177 ч.1 п.1,3,4,5 КПК України.
Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Згідно ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
За змістом ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).
Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.
Аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.). Отже на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.
Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 р. тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У справі «Мамедова проти Росії» ( рішення від 01.06.2006 р.) Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що він може переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, втім відомостей, що підтверджували означене, слідчому судді не надано. Отже клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційним меті, яка ставиться до їх застосування.
Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Отже слідчий суддя, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, не знайшов підстав для задоволення клопотання в цій частині.
Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.
Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_5 , встановлено, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий, має захворювання, згідно консультативного висновку спеціаліста, хронічний вірусний гепатит С (ПЛР+), здійснює догляд за хворою матір`ю, яка є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, яка потребує стороннього догляду, має міцні соціальні зв`язки, завдану потерпілому матеріальну шкоду відшкодував. Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, та з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, доцільним та обґрунтованим є на час досудового провадження, оскільки в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілодобово із покладенням обов`язків, визначених ст.194 КПК України, у зв`язку з чим клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.131, 132, 176, 179, 193, 194, 196 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 20.06.2023 року включно.
Заборонити ОСОБА_5 , залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.
Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора, та покласти на нього такі обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: - не відлучатися за межі населеного пункту де проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; прибувати за викликом до слідчого, прокурора, суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання:
- утриматись від спілкування будь-якими засобами з потерпілим та свідками. Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 20.06.2023 року.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, слідчому, направити до Коростенського РУП ГУ НП України в Житомирській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом