КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0003910, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, та із застосуванням положень ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строкомп`ять років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки. На підставі пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладенона обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Судом визнано доведеним, що 18 листопада 2022 рокублизько 10 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні торгівельної зали магазину «Епіцентр К» за адресою: м. Київ, проспект Петра Григоренка, 40, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ «Епіцентр К» (ідентифікаційний код 32490244),в умовах воєнного стану умисно з корисливих мотивів, переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто з відвідувачів та обслуговуючого персоналу магазину не спостерігає, взяв з торгових полиць товар на загальну суму 2 262,39 грн (без ПДВ), та з метою подальшого таємного викрадення, склав вказаний товар до свого рюкзака, прийшов на касову зону, де розрахувався за товар, який був у нього в руках, та не розрахувавшись за товар, який був у нього в рюкзаку, пройшов касові зони, направився до виходу з приміщення магазину «Епіцентр К».

Співробітник охорони магазину ОСОБА_9 , розуміючи, що покупець має при собі неоплачений товар, вигукнув ОСОБА_7 , щоб останній зупинився, але ОСОБА_7 , розуміючи, що його злочинні дії були викриті працівниками охорони та носять відкритий характер, від свого злочинного умислу не відмовився та почав втікати разом з викраденим майном. Однак, на вулиці, на відстані 10 метрів від входу до магазину, був затриманий охороною магазину з наявним при ньому викраденим майном, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Своїми умисними злочинними діями, ОСОБА_7 міг завдати матеріального збитку ТОВ «Епіцентр К» (ідентифікаційний код 32490244) на загальну суму 2 262,39 грн (без ПДВ).

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність і призначив покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд безпідставно дійшов висновку про наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання: щирого каяття, вчинення злочину у 52-річному віці особою, яка вела законослухняний спосіб життя, вчинення корисливого злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, і ці ж обставини врахував, звільняючи його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, що є неприпустимим.

На переконання прокурора, суд безпідставно врахував обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки ОСОБА_7 визнав вину під тиском беззаперечних доказів, що свідчить про намагання уникнути справедливого покарання за вчинене. Також, на переконання прокурора, незрозумілим є які ж саме тяжкі сімейні обставини спонукали обвинуваченого до вчиненого. Наявність у обвинуваченого матері - особи пенсійного віку - жодним чином не підтверджує факт її утримання обвинуваченим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши характеризуючі особу дані, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким у справі не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону, врахував наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, вчинення злочину у 52-річному віці особою, яка вела законослухняний спосіб життя, жодного разу не будучи притягнутим до адміністративної чи кримінальної відповідальності, вчинення корисливого злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, - та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Отже, єдиним доводом апеляційної скарги прокурора є виключно ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, яка, сама по собі, не може бути перешкодою для такого рішення суду першої інстанції.

А відтак, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності застосування до ОСОБА_7 ст. 69 КК України є необгрунтованими, оскільки обставини, визнані судом як пом`якшуючі покарання, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дають підстави для призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України і,як наслідок, невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, оскільки не спростовують висновки суду щодо призначеного ОСОБА_7 основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючипитання щодо виду та розміру покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, раніше не судимий, має постійне місце проживання, сім`ю, займається активною волонтерською діяльністю, має на утриманні матір похилого віку, якій хотів допомогти із ремонтом житла, що спонукало до викрадення інструментів, умисел на що з`явився вже всередині магазину; також судом враховано конкретні обставини справи, те, що майно повернуто власнику. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України,але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Отже, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.ст.69, 75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне, тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, - без зміни.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2039/2023

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1