ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2429/23 Справа № 214/5650/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року, по кримінальному провадженню №0004402 від 03.12.2014 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 . Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 серпня 2023 року.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що існують раніше визначені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наявних ризиків.

Із вказаною ухвалою не погодились обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 та оскаржили її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу і змінити запобіжний захід на домашній арешт в нічний час. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржуване рішення суду винесено в порушення вимог Європейського суду з прав людини, рішення у справі "Корнієнко та інші проти України", Конвенції про захист прав людини та практики ЄСПЛ. Вважає, що суд не врахував його стан здоров`я та його захворювання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає, оскаржувану ухвалу суду не законною, не обґрунтованою, не вмотивованою та не справедливою, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 8, 9 370, 372 КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню. Вказує, що судом не взято до уваги рішення від 13 квітня 2023 року Європейського суду з прав людини у справі «Корнієнко та інші проти України» (справа №24520/19 та 2 інші заяви) визнав порушення Україною пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «надмірна тривалість утримання під вартою» у кримінальному провадженні №0004402 від 03.12.2014 року (справа №214/5650/15-к). Також вказує, що ОСОБА_6 страждає на хронічну гіпертонічною хворобу II стадії, серцеву недостатність І ступені з прогресуючою патологією (з ризиком для життя), що потребує постійного (протягом усього життя) комплексного лікування, що практично неможливо в умовах Криворізької УВП №3, оскільки приступи загострювання хвороби ОСОБА_9 мали місце в судових засіданнях на протязі 2020, 2021,2022, 2023 років. Вказує, що ОСОБА_9 після вчинення ним кримінальних правопорушень добровільно з`явився до правоохоронних органів з повинною, в судових засіданнях свою вину у інкримінованому йому обвинувачені визнає повністю та кається. Просить скасувати ухвалу та змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, а саме в умисному вбивстві, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, та нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), спрямованого на заволодіння майном у особливо великих розмірах, поєднаного з проникненням у приміщення та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_9 по даному кримінальному провадженню був затриманий 24 грудня 2014 року.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду або вчинити новий злочин, впливати на свідків, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер скоєних кримінальних правопорушень згідно пред`явленого обвинувачення та їх тяжкість, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , особу обвинуваченого, який згідно наявних матеріалів справи не одружений, не має міцних соціальних зв`язків.

Судом враховано наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та виконання процесуальних обов`язків, може переховуватися від суду, може вчинити нові кримінальні правопорушення, розуміючи можливі правові наслідки вчиненого злочину, можливість призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вчинене ним злочинне діяння, згідно наявних матеріалів справи даних про наявність соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором, не встановлено, за таких обставин ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати з високим ступенем ймовірності.

Також судом враховано наявність ризику незаконного впливу на свідків, оскільки всі свідки судом не допитані. Що свідчить про високий ступень ймовірності впливу на свідків з боку обвинуваченого ОСОБА_9 .

Крім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, врахував думку сторони захисту, а саме заперечення захисника ОСОБА_7 , який просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, просив врахувати надмірну тривалість утримання під вартою та хронічні хвороби обвинуваченого, через що він потребує комплексного лікування, яке неможливе в умовах КУВП №3.

Думку обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на рішення ЄСПЛ від 13.04.2023 року № 24520/19 справа « Корнієнко та інші проти України».

Суд також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, зазначивши, що з урахуванням викладеного в ухвалі, зробив висновок, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_6 до скоєних кримінальних правопорушень, відсутністю постійного джерела доходів та суспільно-корисливої діяльності, міцних соціальних зв`язків.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що згідно наявних матеріалів справи у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Доводи апелянтів, що судом залишено без уваги та виніс своє рішення в порушення вимог рішення від 13 квітня 2023 року Європейського суду з прав людини у справі «Корнієнко та інші проти України» (справа №24520/19 та 2 інші заяви) яким визнано порушення Україною пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «надмірна тривалість утримання під вартою» у кримінальному провадженні та в порушенні Конвенції про захист прав людини та практики ЄСПЛ, є безпідставними, вказані доводи та посилання сторони захисту на рішення Європейського суду з прав людини не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Крім того згідно наданого апелянтами рішення вбачається, що заяви які були розглянуті свідчать про порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю тримання під вартою під час досудового розслідування. Та суд постановив, що: упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені у таблиці в додатку; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.»

У вказаному рішення не вирішувалось питання та не виносилось рішення про наявність або відсутність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Не вирішувалось питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, судом було розглянуто питання саме надмірної тривалості тримання під вартою під час досудового розслідування.

Апеляційний суд зазначає, що тривалість тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, згідно наданою довідки судом першої інстанції в порядку ст. 422-1 КПК України, обумовлена неналежною процесуальною поведінкою сторін у справі, що не сприяло судовому розгляду кримінального провадження протягом розумних строків.

Апеляційним судом, згідно вказаної довідки встановлено, що 22.06.2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у кримінальному проваджені №1-кс/214/326/22 було вилучено головуючого колегії суддів ОСОБА_10 та визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

З цього часу, було призначено 23 судових засідання, значна частина судових засідань була відкладена через не явку учасників судового процесу до зали суду, судові засідання були відкладені через не доставку обвинуваченого конвоєм через технічні проблеми, відсутність у суді світла, через зайнятість суддів зі складу у інших процесах або знаходження їх у відпустці, за клопотаннями захисника ОСОБА_7 про відкладення судових засідань через зайнятість у інших справах або за іншими поважними причинами, також неодноразово до судового засідання не являлася потерпіла та судом вживалися заходи для встановлення її місця знаходження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що у даному випадку тривалість судового розгляду та тривале утримування під вартою ОСОБА_6 , не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана неналежною процесуальною поведінкою сторін у справі та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Щодо доводів апелянтів, що ОСОБА_6 страждає на хронічну гіпертонічною хворобу II стадії, серцеву недостатність І ступені з прогресуючою патологією, що потребує постійного комплексного лікування, що практично неможливо в умовах Криворізької УВП №3, оскільки приступи загострювання хвороби ОСОБА_9 мали місце в судових засіданнях на протязі 2020, 2021,2022, 2023 років, є безпідставними, оскільки з наданих апелянтами документів не вбачається загрози здоров`ю та життю обвинуваченого в умовах Криворізької УВП №3, та не надано достатніх доказів, що ОСОБА_9 позбавлений необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_9 після вчинення ним кримінальних правопорушень добровільно з`явився до правоохоронних органів з повинною, не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Доводи апеляційних скарг про можливість змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Твердження апелянтів про недоведеність заявлених ризиків, є безпідставними, оскільки з огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_9 заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги щодо можливості зміни запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді