Єдиний унікальний номер справи 333/831/23
Номер провадження 1-кс/333/1962/23
УХВАЛА

іменем України

про продовження строку тримання під вартою

22 червня 2023 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1
за участю:секретаря судового засідання прокурора слідчого підозрюваного захисника - адвоката ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000025 від 26 січня 2023 року та додані до нього матеріали відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням, погодженим прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000025 від 26 січня 2023 року відносно ОСОБА_5 .

Вимоги клопотання обґрунтовані наступним, що згідно Слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні №0000025 від 26.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 680 о/с від 16.12.2021старшого лейтенанта ОСОБА_9 призначено на посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом № 230 о/с від 11.04.2022 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 до 11.04.2022 являвся службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас, ОСОБА_5 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) ОСОБА_10 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з указом президента Володимира Зеленського № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який указами Президента України ОСОБА_11 неодноразово було продовжено строком до 20.05.2023.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль Бердянський район та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_5 будучи громадянином України, перебуваючи на посаді начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території м. Бердянська, Бердянського району та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, м. Бердянська системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вирішив перейти на бік ворога, тобто у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на вчинення державної зради.

В подальшому в період часу з березня 2022 року до 08.04.2022, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення державної зради перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого почав виконувати вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Так, 08.04.2022 року перебуваючи в адміністративній будівлі так званої народної міліції м. Бердянська, ОСОБА_5 отримав вказівку від керівника так званої народної міліції м. Бердянська ОСОБА_12 щодо збору табельної зброї у особового складу Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області та її подальшої передачі представникам окупаційної влади.

Того ж дня на виконання вищевказаної вказівки, продовжуючи реалізувати злочинний умисел направлений на вчинення державної зради ОСОБА_5 забрав табельну зброю у співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, у тому числі у старшого інспектора сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_13 та начальника сектору взаємодії з громадами Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_14 , яку в подальшому мав передати представникам окупаційної влади.

Крім того, реалізуючи злочинний умисел направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_5 спільно з представниками окупаційної влади проводив незаконні обшуки за місцями мешкання співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, тим саме вчиняв дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, тобто ОСОБА_5 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Під час досудового розслідування, 09.02.2023 о 07 год. 18 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

09.02.2023 слідчим за погодженням з прокурором, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування доказами:

?протоколом допитів у якості свідків співробітників Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області;

?протоколами допитів у якості свідків рідних осіб підозрюваного ОСОБА_5 та мешканців с. Новопотрівка та АДРЕСА_4 Бердянського району;

?протоколами тимчасового доступу до інформації яка перебуває у володінні мобільних операторів України щодо деталізації телефонних з`єднань;

?протоколом обшуку домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_2 ;

?протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_5 ;

?іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення зазначеного злочину, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 від 04.05.2023 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 10.07.2023.

Відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 від 04.05.2023 року підозрюваному ОСОБА_5 подовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Запорізькому СІЗО, терміном до 03.07.2023.

20.06.2023 року проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні було завершено, а зібрані під час досудового розслідування матеріали кримінального провадження, в порядку ст. 290 КПК України, відкриті стороні захисту, в особі підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника, а від так, відповідно до ч. 3 ст. 219 КРПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, не враховується в строки досудового розслідування та, на теперішній час, складає 20 днів.

Однак виконати вимоги ст. 290 КПК України та завершити досудове розслідування до закінчення строку тримання під вартою неможливо через значний обсяг матеріалів кримінального провадження, велику кількість відеозаписів слідчих дій та перебування захисника у відпустці, необхідності ознайомлення з матеріалами сторони захисту.

У зв`язку із викладеним є необхідність у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 20 днів.

За час, що минув з дня застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились.

Застосований до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є дієвим, у повному обсязі забезпечує виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та запобігає настанню ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України. Наявність вказаних ризиків та те що до теперішнього часу вони не зменшилися підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У зв`язку із викладеним є необхідність у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до підозрюваного ОСОБА_5 .

У судовому засіданні слідчий у повному обсязі підтримав клопотання та послався на обставини, які у ньому були викладені.

Прокурор в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для ОСОБА_5 з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник проти вказаного клопотання заперечували, натомість просили змінити запобіжний захід на будь-який інший більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі ОСОБА_5 .

Свою позицію обґрунтовують наступними доказами:

висновком експерта № CE-19/108-23/3097-Д від 10.03.2023 року, відповідно до якого на документах, направлених експерту відсутні папілярні узори, які б належали ОСОБА_5 ;

09.02.2022 року в домоволодінні в якому мешкав ОСОБА_5 було проведено обшук під час якого вилучено документи:

- листівку щодо отримання громадянства РФ;

- орієнтування на 2 осіб щодо їх розшуку;

- знімок об`єктів інфраструктури з квадрокоптера;

- перепустку на ім`я ОСОБА_5 щодо безперешкодного проїзду блокпостів по території Запорізької області.

Так, після проведення обшуку та вилучення документів, ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. В подальшому, під час прийняття рішення судом щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 суд керувався здебільшого результатами обшуку під час якого було знайдено документи, які на думку слідчого підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. В цей же час, на сьогоднішній день в рамках розгляду питання щодо можливості зміни запобіжного заходу існують нові обставини, які були відсутні станом на день первісного обрання запобіжного заходу, а саме на всіх, вилучених під час обшуку доказах не виявлено папілярних узорів пальців рук ОСОБА_15 . Вважають цю обставину суттєвою, оскільки фактично, вона підтверджує, що докази вилучені під час обшуку не мають жодного відношення до ОСОБА_5 , та він ніколи навіть у руках їх не тримав та раніше не бачив.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 30.03.2023 року Мешканки с Осипенко , де зі слів одного з ключових свідків з боку обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_5 нібито проводив обшуки. Вказаний свідок, як мешканець АДРЕСА_4 упізнав будинок ОСОБА_14 на відео, долученим захисником та підтвердив що єдині свідки, які живуть поруч з будинком ОСОБА_14 - співробітники ДНЗ Осипенківський аграрний ліцей»: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , чоловік та інші свідки не бачили ОСОБА_5 під час обшуку в будинку ОСОБА_14 . Також, вказаний свідок, який виїхав з окупації 20.09.2022 року був свідком подій, що були в березні-квітні 2022 року, а саме обшуків, що проводилися представниками окупаційної влади, при цьому жодного разу ані під час обшуку у свідка, ані під час обшуку у знайомих (7-9 осіб) свідка ОСОБА_5 не було;

- протоколом огляду предметів і документів від 30.03.2023 року, де було оглянуто відео на якому зображено будинок ОСОБА_21 а також місцевість на який крім сусідів, зазначених свідком ОСОБА_16 немає, в цей же час ОСОБА_14 в якості джерела обізнаності про факт проведення обшуків у нього вдома посилається на слова мешканців с. Осипенка»;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_22 мешканки АДРЕСА_4, де зі слів одного з ключових свідків з боку обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_5 нібито проводив обшуки. Вказаний свідок, як мешканець АДРЕСА_4 упізнав будинок ОСОБА_14 на відео. Також, свідок повідомив, що ОСОБА_5 через блок пости вивозив її чоловіка при цьому до ОСОБА_15 не було особливого ставлення, як мало б бути, у випадку якби він перейшов би на бік окупантів. Також, вказаний свідок спростував чутки, що під час обшуку в будинку ОСОБА_14 був ОСОБА_5

- протоколом огляду предметів і документів від 30.03.2023 року, де було оглянуто відео на якому зображено будинок ОСОБА_14 також місцевість на якій крім сусідів, зазначених свідком ОСОБА_16 немає, в цей же час ОСОБА_14 в якості джерела обізнаності про факт проведення обшуків у нього вдома посилається на слова мешканців с. Осипенка»;

- диском з відеозаписом на якому зображено будинок ОСОБА_14 ;

- зображенням місцевості, де розташований будинок ОСОБА_14 ;

- протоколом огляду ноутбук ОСОБА_5 на якому не знайдено жодних доказів в підтвердження винуватості останнього.

- результатами тимчасового доступу до речей і документів, в рамках якого знайшов підтвердження факт телефонного дзвінка з поліції ОСОБА_5 10.10.2022 року, що спростовує ризик переховування, оскільки ОСОБА_5 інформував про своє подальше місцезнаходження, де і перебував по день обшуку;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 20.04.2023 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 11.03.2023 року;

- протоколом допиту ОСОБА_25 від 11.03.2023 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_26 від 11.03.2023 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_27 від 11.03.2023 року;

- протоколом огляду предметів і документів від 13.04.2023 року (предметом огляду є посвідчення співробітника поліції ОСОБА_5 )

- постановою про визнання речовим доказом від 13.04.2023 року, згідно якої визнано речовим доказом посвідчення співробітника поліції ОСОБА_5 ,

- протоколом допиту свідка ОСОБА_28 від 25.04.2023 року.

Всі вказані докази наявні в матеріалах справи та здебільшого долучалися.

Слідчим та прокурором не доведено жоден з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки:

щодо ризику переховування - ОСОБА_5 на день затримання та обрання йому запобіжного заходу не переховувався від органів досудового розслідування, а знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали з травня 2022 року його дружина ОСОБА_29 та дитина ОСОБА_30 ІНФОРМАЦІЯ_2 (довідки ВПО з зазначенням адреси додаються). Крім того, 10 жовтня 2022 року після виїзду з Бердянську до Запоріжжя, він пройшов фільтраційну процедуру та через декілька годин на його моб. тел. НОМЕР_1 зателефонував працівник поліції Запорізького РВП ГУНП в Запорізькій області в ході розмови з яким ОСОБА_31 повідомив за якою адресою їде та де планує жити (зазначене буде підтверджено шляхом отримання відповіді від оператора телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» щодо вхідних дзвінків за 10.10.2022 року. На сьогоднішній день, факт того, що ОСОБА_5 дійсно телефонували з поліції підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , Крім того, з жовтня 2022 року по день затримання 09.02.2023 року ОСОБА_5 проживання за однією адресою, тобто не змінював місце проживання, а відтак не переховувався;

щодо ризику незаконно впливати ОСОБА_5 взагалі з квітня 2022 року по день затримання не підтримував зв`язку з свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 ОСОБА_38 , які виїхали з м. Бердянська, спілкування смс було тільки зі свідком ОСОБА_39 з питань, що не мають жодного відношення до справи. Відтак ризик впливу вказаний номінально. Крім того, є ілюзорним ризик знищення або ховання за вказівкою ОСОБА_5 невідомими особами предметів злочинної діяльності, адже у ОСОБА_5 вже проведено обшук, будь-яких відомостей слідством щодо наявності інших доказів немає;

щодо ризику вчинення нового злочину - ОСОБА_15 не може чинити інший злочин за умови перебування наприклад на цілодобовому домашньому арешті, і взагалі є неприпустимими та такими що порушують принцип презумпції невинуватості висловлювання щодо вчинення іншого злочину, адже вина у вчинення цього злочину не встановлено.

З огляду на викладене вбачається, що органами досудового розслідування не було надано жодних доказів про намір з боку підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Ризики, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому ж провадженні; знищити Доказ, вчинити інше кримінальне правопорушення, на які посилається сторона обвинувачення, були перелічені, але жодним чином не доведені. Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 (ризики) та 3 частини застосування більш м`яких запобіжних заходів). першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів).

Також, в підтвердження можливості заміни запобіжного заходу на будь-який інший не пов`язаний з позбавленням волі долучено наступні докази:

договір оренди квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 від 25.02.2023 року строком до 25.06.2023 року; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області № 06/23-06 від 17.02.2023 року в підтвердження того, що ОСОБА_5 10.10.2022 року прибув на тимчасове проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;характеристику на ОСОБА_5 за підписом в/о старости Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 17.02.2023 року;довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області № 10/23-06 від 23.02.2023 року з детальним викладом в хроногологічному порядку з зазначенням дат приїзду членів родини ОСОБА_5 ; акт № 09/23-06 від 23.02.2023 року в підтвердження дат, коли приїхав ОСОБА_5 та його члени родини; акт № 15/23-06 від 17.02.2023 року в підтвердження того хто саме з родини ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 10.10.2022 року;довідку ФОП ОСОБА_40 № 1 від 20.01.2023 року з якої вбачається, що з 01.08.2022 року по 01.01.2023 року ОСОБА_41 - син підозрюваного Дійсно відвідував заняття з раннього розвитку; довідки (вісім) шт. з Амбулаторії загальної практики сімейної медицини ТОВ Медичний центр Первинка» (адреса: м. Умань, вул. Європейська, буд. 57 з яких вбачається, що син підозрюваного ОСОБА_42 звертався за медичною допомогою з 17.06.2022 року по 14.02.2023 року.

Вказані докази спростовують версію обвинувачення, яка неодноразово зазначалася, як в клопотаннях про обшук так і в рапорті оперативного працівника ДБР, зокрема ОСОБА_43 : « ОСОБА_5 заздалегідь підготувавши підроблені документи для себе та своєї родини з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне правопорушення та продовження підривної діяльності на шкоду України, прибув на підконтрольну територію України зі своєю родиною у складі дружини ОСОБА_44 , неповнолітньою дитиною ОСОБА_42 , тещи ОСОБА_45 , та тестя ОСОБА_46 .

Обґрунтування доводів щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

У свою чергу, п.п. 1,2,4 ч. 5 ст. 194 КПК України визначено право слідчого судді у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі покласти на підозрюваного низку обов`язків, зокрема не відлучатися з населеного пункту, утриматися від спілкування з будь-якою особою, визначених слідчим суддею. Додатково, просимо взяти до увагу воєнний стан, введений на всій території України строком до 20 травня 2023 року, що унеможливлює виїзд за кордон всіх чоловіків, що за віком та станом здоров`я підлягають мобілізації, яким є ОСОБА_5 . Крім того, введення воєнного стану передбачає обов`язкову перевірку документів на кожному блокпості при виїзді з будь-якого міста, що фактично виключає ризик переховування про який зазначає прокурор.

Відтак, вказаним ризикам здатен в повній мірі запобігти цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів контролю - покладенням та на обвинуваченого обов`язків, визначених п.п. 1, 2, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки він і виключить можливість переховування (підозрюваний буде під постійним контролем) і впливу на свідків.

З урахуванням відсутності належних доказів причетності ОСОБА_5 до злочинів, вбачається, що до нього міг би бути застосований більш м`який запобіжний захід - домашній арешт. покладених На він би в повній мірі забезпечив би виконання підозрюваним. нього процесуальних обов`язків, a також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити докази, впливати на свідків, іншого підозрюваного, вчинити інший злочин.

Обґрунтування доводів щодо можливості визначення застави. Суд має право, а не обов`язок не встановлювати розмір застави, а відтак враховуючи низку обставин, що не були взяті до уваги судом першої інстанції під час обрання запобіжного заходу, вважає, що суд апеляційної інстанції має підстави для визначення розміру застави.

З урахуванням викладеного, враховуючи усталену практику ЄСПЛ, положення ч.4 ст. 184 КПК України, щодо можливості визначення застави, вважають, що суд може визначити ОСОБА_15 заставу.

Станом на 04.05.2023 року стороною захисту було вжито заходи для пошуку свідків с. Осипенка та с. Новопетрівка та в Старопетрівка мешканці сіл, які перебули там в період з березня 2022 року по квітень 2022 року. ОСОБА_5 та зазначають, що ОСОБА_5 зброю не збирав у працівників поліції,обшуку не проводив, службовий транспорт не вилучав. Вказані свідки спростовують «чутки зі слів мешканців сім с. Осипенка та с. Новопетрівка, с. Старопетрівка про те, що ОСОБА_15 співпрацював з представниками окупаційної влади. Також, вказані особи надали письмову згоду бути допитаними під час вказаного кримінального провадженння в режимі онлайн відеоконференція, оскільки об`єктивно позбавлені можливості виїхати з окупації.

Відтак, вважають, що у суду є всі підстави для визначення розміри застави, у випадку прийняття рішення про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаним з позбавленням волі ОСОБА_5 .

Вислухавши доводи та пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 199 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право подати не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою клопотання про продовження строку тримання під вартою. Зазначене клопотання, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчим суддею було встановлено, що 26 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (кримінальне провадження № 0000025).

Клопотання слідчого, погоджене із прокурором, оформлене відповідно до вимог ст.184 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчим виконані вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України у повному обсязі.

09 лютого 2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

10 лютого 2023 року слідчим суддею Комунарського районного суду міста Запоріжжя винесено ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Термін дії ухвали закінчується 09 квітня 2023 року.

28 березня 2023 року постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_47 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 26.01.2023 року за ч. 2 ст. 111 КК України до 3-х місяців, тобто до 10.05.2023 року.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 22 червня 2023 року було продовжено строк досудового розслідування до 10 липня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 від 04 травня 2023 року підозрюваному ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Запорізькому СІЗО, терміном до 03 липня 2023 року.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, та вважає, що встановлено наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Слідчий суддя вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінують.

Слідчим суддею встановлено, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; знищенням, прихованням або спотворенням будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, існує ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

При цьому, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, особливо це стосується початкових етапів притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, ризик переховування обумовлюється ще тим, що місцем постійного проживання підозрюваного є Запорізька область, м. Бердянськ, яке наразі є тимчасово окупованою територією, що може спонукати підозрюваного до спроб переховуватися на такій території, враховуючи і той факт, що останній має перепустку, яка видана окупаційної владою для безперешкодного проїзду через блокпости по всій території Запорізької області та значне коло знайомих в правоохоронних органів, в тому числі серед окупаційної влади.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що всі обставини у даному кримінальному провадженні не встановлені, зокрема, органом досудового розслідування не встановлено всі можливі причетні особи до вчинення вказаного кримінального провадження, які можуть за можливим тиском ОСОБА_5 знищити або сховати предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, то він також підтверджується тим, що всі свідки є колишніми співробітниками Бердянського РВП, як і підозрюваний ОСОБА_5 , а тому будучі обізнаним про анкетні дані таких свідків, підозрюваний може здійснювати на них певний вплив як безпосередньо, так і через їх родичів, які залишились на непідконтрольній території Україні, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.

Крім того, слідчий суддя вважає і доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , як вбачається з пояснень не визнає свою провину в інкримінованому йому злочині, і будучи на волі може затягувати досудове розслідування шляхом своїх неявок до слідчого для проведення слідчих дій та його допиту, чим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що підозрюваному ОСОБА_5 інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер і маючи зв`язки з окупаційної владою може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відтак, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовані та підтверджені.

Доводи захисника про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, зокрема, родини у складі дружини та сина, відсутність у нього судимостей, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо вимог захисника про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, то слід зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, тільки тримання під вартою.

Отже, враховуючи доведеність на цій стадії провадження обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_5 та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та без альтернативним.

З приводу вимог щодо визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, то також слід вказати, що згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 176-178, 183-184, 198-199, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотанні захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який - відмовити.

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000025 від 26 січня 2023 року відносно ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, строком на 18 діб, тобто до 10 липня 2023 року (включно).

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 23 червня 2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1