Справа № 455/727/23
Провадження № 1-кп/455/135/2023
ВИРОК

Іменем України

10 травня 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Старий Самбір кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 від 12.02.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Яхнівці Волочиського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, із професійно-технічною освітою, неодруженого, військовозобов`язаного, працюючого на посаді майстра у ТОВ «РЕДОКС ГРУП» у м.Києві, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 12.02.2023 близько 00 год. 05 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів (в особистих інтересах), з метою безперешкодного перетину державного кордону України, перебуваючи в службовому приміщенні на міжнародному пункті пропуску «Смільниця-Кросценко», що знаходиться поблизу с. Терло Хирівської міської територіальної громади Самбірського району Львівської області, надав інспектору прикордонної служби 2 категорії - перекладачу 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 штаб-сержанту ОСОБА_5 , яка відповідно до п. 1 Примітки до ст. 364 KK України є службовою особою (представник влади), неправомірну вигоду в розмірі 800 (вісімсот) гривень та 60 (шістдесят) євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12.02.2023 становить 2362 (дві тисячі триста шістдесят дві) гривні 96 копійок (на загальну суму 3162 (три тисячі сто шістдесят дві) гривні 96 копійок) за сприяння у безперешкодному перетині державного кордону України в напрямку Республіки Польща.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.369 КК України, тобто надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь- якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.369 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 12.02.2023 перебуваючи в службовому приміщенні на міжнародному пункті пропуску «Смільниця-Кросценко», з метою безперешкодного перетину державного кордону України надав інспектору прикордонної служби неправомірну вигоду в розмірі 800 гривень та 60 євро. Щиро розкаюється у вчиненому.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та щодо речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ними змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного злочину доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.369 КК України як надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь- якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 зокрема те, що він раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому (щире каяття) та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді штрафу.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу в межах санкцій ч.1 ст. 369 КК України, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 15.02.2023 арешт на майно відповідно до ст.174 КПК України слід скасувати.

При вирішення питання щодо долі речових доказів, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів у вигляді грошових коштів, а саме 4 купюри номіналом по 200 гривень, 2 купюри номіналом по 20 євро та 2 купюри номіналом по 10 євро наступними серіями та номерами: 200 грн. - ВЄ2250154, 2019 p., 200 грн. - СЗ 5223946, 2014 p., 200 грн. 3Є3148365, 2007 p., 200 грн. - СЛ 666518, 2014 p., 20 євро - SA-, 20 євро - EM , 10 євро - N4, 10 євро - RA, які згідно акту прийому - передачі майна на зберігання від 16.03.2023 в одному цінному (полімерному) спецпакеті №3454670 знаходяться в керівника Департаменту каси ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 , - на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави.

Питання інших речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: CD-R диск, який долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.100, 174, 349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 15.02.2023 на грошові кошти, а саме 4 купюри номіналом по 200 гривень, 2 купюри номіналом по 20 євро та 2 купюри номіналом по 10 євро з наступними серіями та номерами: 200 грн. - ВЄ2250154, 2019 p., 200 грн. - СЗ 5223946, 2014 p., 200 грн. 3Є3148365, 2007 p., 200 грн. - СЛ 666518, 2014 p., 20 євро - SA-, 20 євро - EM , 10 євро - N4, 10 євро - RA.

На підставі статей 96-1, 96-2 КК України грошові кошти, а саме 4 купюри номіналом по 200 гривень, 2 купюри номіналом по 20 євро та 2 купюри номіналом по 10 євро з наступними серіями та номерами: 200 грн. - ВЄ2250154, 2019 p., 200 грн. - СЗ 5223946, 2014 p., 200 грн. 3Є3148365, 2007 p., 200 грн. - СЛ 666518, 2014 p., 20 євро - SA-, 20 євро - EM , 10 євро - N4, 10 євро - RA, які згідно акту прийому - передачі майна на зберігання від 16.03.2023 в одному цінному (полімерному) спецпакеті №3454670 знаходяться в керівника Департаменту каси ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 , - в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави.

Речовий доказ, а саме: CD-R диск, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000086.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1