У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000162 від 18.04.2022

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

В своєму клопотанні заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2023 року, по справі № 761/22305/22, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000162 від 18.04.2022, було накладено арешт на майно, що було вилучено під час проведення обшуку житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що арештоване майно не має відношення до розслідуваного кримінального провадження, та є законно набутим майном ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене заявник просить слідчого суддю скасувати накладений арешт.

В судовому засіданні заявник просив задовольнити клопотання з підстав наведених у ньому та скасувати арешт, який накладено на майно належне ОСОБА_5 .

Прокурор просив вирішити клопотання на розсуд суду.

Заслухавши пояснення заявника, прокурора, проаналізувавши доводи клопотання, вивчивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162 від 18.04.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року (справа № 761/22305/22 провадження № 1-кс/761/12340/2022) було задоволено клопотання прокурора групи прокурорів першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно, що було вилучено під час проведення обшуку житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на: ноутбук сріблястого кольору модель «Р826 MFGYR-2018» ST: HJCJQQ2, ЕХ:6 із зарядним пристроєм; носій інформації чорного кольору марки «Prestigo», чорного кольору с/н S7; планшет модель «Lenovo» модель 60047 (В8000-Н), ІМЕІ НОМЕР_1 , сріблястого кольору, з наявними пошкодженнями (розбитий екран, потертості, відбиті кути задньої панелі); ноутбук чорного кольору марки «Toshiba», модель: PSAGOE- 02K02HRU, с/н 88785822Q із зарядним пристроєм; телефон марки «Norzo» модель RHX3430 с/н НОМЕР_4 ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 .

Зі змісту ухвали вбачається, що арешт було накладено з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.

Як вбачається з наданих заявником документів, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що на арештованих технічних засобах містяться відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або ж що таке майно набуто у власність будь-яким протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального чи правопорушення.

Також слідчим або прокурором не спростовано, що вказане майно належить ОСОБА_7 , та використовується ним, та його сім`єю в особистих цілях.

Крім того, з часу накладення арешту на вказане майно орган досудового розслідуванні міг провести експертизу, з арештованим майном, та отримати усю необхідну інформацію, яка може стосуватись розслідуваного кримінального провадження.

Доказів проведення таких експертиз, та знаходження на арештованому майні інформації, яка має відношення до розслідуваного кримінального провадження слідчому судді не надано.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Враховуючи викладене, вищевказене майно не може виступати доказом в розумінні ст. 98 КПК України та жодним чином не може підтверджувати факт здійснення кримінального правопорушення.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, згідно вимог ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики європейського суду з прав людини.

Разом з цим, ЄСПЛ у рішеннях у справах «Амюр проти Франції» «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Украша-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Так, у відповідності до усталеної практики ЄСПЛ в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антіш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Крім того, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982) Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналогічна правова позиція відображена ЄСПЛ, як у справі «Бакланов проти Росії», так і в справі «Фрізен проти Росії», в яких суд зазначив що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

Разом з цим, як вбачається з вищевикладеного, накладений у даному кримінальному провадженні такий захід забезпечення як арешт майна належного ОСОБА_5 жодним чином не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні та будь-яким чином не пов`язаний з розслідуванням конкретного злочину, оскільки жодній особі у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні підстави для подальшого арешту майна, яке належить ОСОБА_5 , а тому клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000162 від 18.04.2022, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000162 від 18.04.2022 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2022 року по справі № 761/22305/22, на:

-ноутбук сріблястого кольору модель «Р826 MFGYR-2018» ST: HJCJQQ2, ЕХ:6 із зарядним пристроєм;

-носій інформації чорного кольору марки «Prestigo», чорного кольору с/н S7;

-планшет модель «Lenovo» модель 60047 (В8000-Н), ІМЕІ НОМЕР_1 , сріблястого кольору, з наявними пошкодженнями (розбитий екран, потертості, відбиті кути задньої панелі);

-ноутбук чорного кольору марки «Toshiba», модель: PSAGOE- 02K02HRU, с/н 88785822Q із зарядним пристроєм;

-телефон марки «Norzo» модель RHX3430 с/н НОМЕР_4 ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1