УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року

м. Київ

справа № 759/24560/21

провадження № 51-2732ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без застосування додаткового покарання - конфіскації майна, що є у його власності.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено ряд обов`язків у порядку, передбаченому ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Київський апеляційний суд ухвалою від 01 лютого 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.

За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_5 у невстановлений час, у невстановленому місці та за невстановлених обставин отримав від невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс у розфасованому стані, який помістив до кишені куртки, в яку був одягнений, з метою подальшого збуту шляхом розміщення схованок («закладок») у Святошинському районі міста Києва, за що в подальшому мав отримувати грошову винагороду.

Так, 05 жовтня 2021 року ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою:

АДРЕСА_1 , незаконно з метою подальшого збуту зберігав наркотичний засіб канабіс, однак був викритий працівниками поліції та затриманий в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у якого під час особистого обшуку було виявлено та вилучено 20 згортків полімерного матеріалу жовтого кольору з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом.

Крім того, 05 жовтня 2021 року ОСОБА_5 , у невстановлений час, перебуваючи біля будинку № 87/А, що по бул. Академіка Вернадського в м. Києві, зробив схованки («закладки») у різних місцях, де загалом залишив 4 згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, з метою подальшого отримання цих згортків потенційними покупцями за грошову винагороду.

Також, 05 жовтня 2021 року ОСОБА_5 , у невстановлений час, перебуваючи біля будинку № 85, що по бул. Академіка Вернадського в м. Києві, зробив схованки («закладки») у різних місцях, де загалом залишив 2 згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, з метою подальшого отримання цих згортків потенційними покупцями за грошову винагороду.

Крім того, 05 жовтня 2021 року ОСОБА_5 , у невстановлений час, перебуваючи біля під`їзду № 1 будинку № 83, що по бул. Академіка Вернадського в м. Києві, зробив схованки («закладки») у різних місцях, де загалом залишив 2 згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, з метою подальшого отримання цих згортків потенційними покупцями за грошову винагороду.

Крім того, 05 жовтня 2021 року ОСОБА_5 , у невстановлений час, перебуваючи біля будинку № 81, що по бул. Вернадського в м. Києві, зробив схованку («закладку»), де залишив 1 згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, з метою подальшого отримання цього згортку потенційним покупцем за грошову винагороду.

05 жовтня 2021 року з 14:22 по 14:39 в ході проведення огляду місця події за участю ОСОБА_5 біля будинків № 87/А, 85, 83 та 81, що по бул. Академіка Вернадського в м. Києві було виявлено та вилучено 9 згортків полімерного матеріалу з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом. Загальна маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить 0,90 г та 22,8 г.

Дії ОСОБА_5 місцевий суд кваліфікував за ч. 2 ст. 307 КК як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала апеляційного суду є незаконною і підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Зазначає, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає приписам статей 370, 419 КПК. Стверджує, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора. Наголошує, що місцевий суд безпідставно не призначив ОСОБА_5 додаткове покарання у виді конфіскації майна, при цьому жодним чином не обґрунтував підстави незастосування цього виду додаткового покарання, а суд апеляційної інстанції проігнорував доводи апеляційної скарги прокурора щодо цього порушення місцевого суду.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів за скаргою, судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 здійснено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК. Фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК та правильність кваліфікації його дій, прокурор в касаційній скарзі не оскаржує, як і не оскаржував в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Відповідно до положень ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Як слідує з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 із застосуванням приписів ст. 69 КК, згідно з указаними нормами закону, врахував: наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є тяжким злочином, обставини вчинення цього злочину, відношення засудженого до скоєного, його особу, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, є студентом другого курсу Фахового коледжу інженерії та управління Національного авіаційного університету та студентом кафедри військової підготовки цього університету, за місцем навчання характеризується позитивно, працює вантажником в ПрАТ «Солді і Ко», за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має молодий вік та постійне місце проживання, за яким характеризується також позитивно, під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Також, цим судом враховано незначний розмір предмету незаконного збуту.

Статтею 75 КК визначено, що у разі, якщо суд, крім випадків передбачених цим Кодексом, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд також врахував ставлення останнього до вчиненого, який щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, із застосуванням ст. 69 КК, та зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК.

Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду слідує, що прокурор, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме статей 69, 75 КК та невідповідності призначеного покарання засудженому тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним прокурором у касаційній скарзі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для ухвалення такого рішення.

Так, апеляційний суд зазначив, що призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону, врахував наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття та активне сприяння правоохоронним органам у виявленні та знешкодженні вже розміщених ним закладок, врахував особу винуватого, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК, та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

При цьому колегія суддів апеляційного суду ретельно перевірила доводи сторони обвинувачення щодо безпідставного врахування місцевим судом таких пом`якшуючих покарання ОСОБА_5 обставин як щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину та обґрунтовано визнала їх неспроможними. Водночас, слушно зазначила, що активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття є тими пом`якшуючими покарання обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дають підстави для призначення засудженому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК.

Верховний Суд погоджується з висновком місцевого суду, залишеним без змін апеляційним судом, про можливість призначення у цьому конкретному кримінальному провадженні засудженому ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК, за якою його засуджено, та про можливість його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Таке покарання, на думку Верховного Суду, відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності. Підстав вважати його явно несправедливим унаслідок м`якості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Крім того, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, у касаційній скарзі прокурор не навів.

Що стосується доводів прокурора про незастосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, то вони є неспроможними зважаючи на таке.

Санкцією ч. 2 ст. 307 КК, за якою ОСОБА_5 було визнано винуватим та засуджено, передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Статтею 77 КК врегульовано, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.Цією нормою не передбачено призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то в разі ухвалення рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробовуванням воно не застосовується, оскільки ст. 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Крім того, з мотивувальної частини вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_5 вбачається, що цим судом обґрунтовано незастосування додаткового покарання у виді конфіскації майна саме з посиланням на приписи ст. 77 КК.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що прокурор у своїй касаційній скарзі не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вказаною нормою, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3