УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року

м. Київ

справа № 673/647/21

провадження № 51-3914ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року, який постановлено в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді арешту на строк 3 місяці (звільненого 27 березня 2020 року по відбуттю строку покарання),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Суть питання

За вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 25 травня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даними про його особу через суворість, просить вирок місцевого суду змінити або направити справу на новий судовий розгляд.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

У ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) визначено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

За змістом ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Проте, засуджений у своїй касаційній скарзі вказує лише про вирок місцевого суду, який сам по собі не може бути предметом перегляду Суду касаційної інстанції.

Також Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, касаційна скарга засудженого не містить жодного обґрунтування щодо порушень, допущених апеляційним судом при перегляді вироку місцевого суду стосовно нього. Зокрема, засуджений не зазначає, у чому саме полягали порушення допущені апеляційним судом, і як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом рішення, і чому їх (ці порушення) слід відносити до підстав для зміни або скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 404, 412 - 414, 419 цього Кодексу.

При цьому засуджений ОСОБА_4 , обмежившись даними щодо наявності у нього 8 дітей та вагітної дружини, не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини їх скоєння та дані про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України.

Також засуджений, вказуючи про те, що він «не прокрадався до чужої оселі», не зазначає якого саме епізоду це стосується, враховуючи, що він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за 2 епізодами.

Крім того, касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

До того ж, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак з касаційної скарги засудженого не можливо зрозуміти, яке саме рішення повинен ухвалити суд касаційної інстанції за наслідок розгляду його касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3