ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1987/23 Справа № 206/81/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Дніпро

/ Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 червня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривало позбавлення волі, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того судом взято до уваги, що ризики, зазначені прокурором як підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, існують, а інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, судом враховано, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на розгляді іншого суду є два кримінальні провадження з приводу хуліганства та умисного спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що судом не враховано, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_7 у скоєному, відсутні висновків експерта, які б вказували на його безпосередню причетність до злочину, крім того згідно із показаннями свідка ОСОБА_9 конфлікту між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 не було.

Вказує, що судом не враховано дані про особу ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Зазначає про те, що слідчим суддею не взято до уваги, що заявлені ризики є недоведеними, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів незаконного впливу на свідків, здійснення спроб переховування, та до моменту фактичного затримання обвинувачений проживав за місцем фактичного проживання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000488 щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

24 квітня 2023 року прокурором подано клопотання про продовження строку тримання цього обвинуваченого під вартою, в якому зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою для продовження запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час вирішення кримінального обвинувачення по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як необгрунтовані.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення вказаного злочину є достатньо вірогідною для вирішення питання про запобіжний захід.

Також є правильними висновки суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не надано доказів здійснення спроб переховування ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки вчинення таких дій унеможливлене застосуванням до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також є обгрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу ОСОБА_7 на свідків з огляду на те, що останній має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місце проживання останніх, у зв`язку із чим обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них. Враховуючи зухвалий характер скоєного кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_7 , вчинення останнім активних дій щодо незаконного впливу є ймовірним.

Судом апеляційної інстанції також приймається до уваги, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в провадженні Синельнівського міськрайонного суду Дніпропетровської області одночасно перебувають кримінальні провадження за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 296 КК України, що дозволяє грунтовно припускати, що обвинувачений схильний до антисоціальної поведінки, вчинення протиправних дій, застосування насильства до інших осіб. Ці обставини свідчать як про існування ризику продовження ним злочинної діяльності, так і про особливу вагомість ризику впливу на свідків.

Крім того колегія суддів вважає доведеним ризик незаконного знищення, спотворення будь-яких речей і документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки матеріалами справи не спростовані доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 , згідно із показаннями свідків та очевидців події, намагався приховати знаряддя злочину та речі, які можуть містити собі сліди кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, враховуючи наведені обставини, а також тяжкість та зухвалий характер скоєного злочину, застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії розгляду справи.

Колегія суддів також звертає увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, є особою, схильною до протиправної діяльності.

Доводи захисту щодо наявності міцних соціальних зв`язків та утриманців колегією суддів приймаються до уваги, однак не оцінюються як підстава для зміни чи скасування запобіжного заходу.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, а отже прийняте судом рішення грунтується на законі.

Запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4