Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5793/18
Провадження № 1-кп/490/966/2019
У Х В А Л А

14 липня 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

захисника ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0001061 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Чернігівській області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 155, частиною 2 статті 156, частиною 2 статті 301, частиною 3 статті 301 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Прокурор просила про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, спираючись про те, що ризики, що зумовили його обрання та продовження строку його дії, наразі не є усунутими.

2. Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою заперечував.

Послався перш за все про те, що перебуває під вартою протягом тривалого проміжку часу; як на його думку, наразі строк його перебування під вартою не є розумним.

Також наполягав на тому, що ризики, які враховувались раніше, наразі не існують.

Обвинувачений також зазначив, що усвідомлює, що може бути звільненим з-під варти під заставу та в цілому має можливість отримати необхідну суму, проте не вважає для себе за доцільне таке робити.

Спираючись про таке, просив про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу.

3. Захисник під час розгляду справи позицію свого підзахисного підтримала.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. 13 липня 2019 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 155, частиною 2 статті 156, частиною 2 статті 301, частиною 3 статті 301 Кримінального Кодексу України.

2. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується, загалом, у тому, що

розбестивши ОСОБА_7 , яка на момент вчинення злочинних дій була малолітньою, вступив із нею у статеві зносини до досягнення нею статевої зрілості та протягом тривалого часу перебуав із нею у таких зносинах.

Окрім того, обставини таких зносин ОСОБА_4 фіксував за допомогою технічних засобів, внаслідок чого створив продукцію порнографічного змісту, яку розповсюдив серед знайомих та родичів ОСОБА_7 .

3. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою суду від 26 травня 2023 року - до 25 липня 2023 року включно.

Під час обрання цього запобіжного заходу суд виходив, зокрема, з того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та вчинити нові злочини.

4. Наразі судом досліджені усі надані сторонами докази, ухвалою суду від 26 травня 2023 року у справі призначена комп`ютерно-технічна експертиза.

Ця ухвала у належний строк була звернутою до виконання; наразі експертний висновок судом не отриманий.

5. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

1.можна перевірити у судовому розгляді;

2.спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3.2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

І……Щодо висунутої обвинуваченому підозри.

Висунуте ОСОБА_4 обвинувачення ґрунтується, зокрема, на показах самого обвинуваченого, який не заперечує своїх інтимних відносин із ОСОБА_7 у період, коли та була малолітньою /коли тій виповнилось лише 12 повних років/

Та обставини розвитку цих відносин наразі можуть бути перевіреними судом, та судом вживаються необхідні заходи задля проведення такої перевірки.

До того ж, матеріали справи не містять відомостей про те, що, висуваючи ОСОБА_4 обвинувачення, органи досудового розслідування діяли упереджено або без належної ретельності та дбайливості.

Отже, висунута ОСОБА_4 "підозра" для мети вирішення питання про застосування відносно нього запобіжного заходу є обґрунтованою.

ІІ……Щодо наявності передбачених законом ризиків.

1. Під час продовження строку тримання обвинуваченого під вартою судом був встановлений ризик того, що обвинувачений може вчинити нові злочини.

Цей ризик підтверджується, зокрема таким.

1.1. Досліджені судом матеріали, зокрема зміст висунутої йому підозри та докази, що надані стороною обвинувачення - вказують про те, що обвинувачений під час вчинення інкримінованих йому дій отримав контроль над малолітньою ОСОБА_7 , вчиняв дії щодо збереження такого контролю та використовував такий контроль задля примушення ОСОБА_7 до вчинення дій, які не є цілком прийнятними.

1.2. До того ж, досліджені судом матеріали дають підстави для твердження про те, що обвинувачений є схильним до побудови відносин з іншими малолітніми особами, сутність яких зводиться до їх розбещення, а також - до послідуючого контролю за діями таких осіб з метою їх схиляння до вчинення дій, що неможливо визнати прийнятними.

1.3. Суд також враховує що обвинувачений хоча й визнає факт його відносин з ОСОБА_7 та фактично визнає факт вчинення ним усіх вказаних в обвинувальному акті дій, тим не менше такі дії не засуджує, вважає їх звичайними та нормальними; каяття у вчиненому не виявляє.

1.4. Обвинувачений наголошує на тому, що під час судового розгляду визнав неправильність своїх дій.

Але ця обставина на теперішній час не може бути визнана за таку, що свідчить про його каяття.

Так, обвинувачений жалю із приводу вчиненого не висловив та жодних заходів щодо відшкодування заподіяної ним шкоди не вжив.

Наведене у сукупності доводить, що ризик вчинення обвинуваченим нового злочину наразі має високий ступінь та не зменшився.

2. Під час продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд виходе з наявності ризику того, що обвинувачений може впливати на потерпілу.

Проте, наразі цей ризик істотно зменшився.

2.1. Так, наразі потерпіла судом вже допитана, про її повторний допит сторони не просять; вважають за необхідне для закінчення розгляду справи вчинити дії, які не є пов`язаними безпосередньо із потерпілою.

Таке, в свою чергу, позбавляє вплив обвинуваченого на потерпілу будь-якого сенсу, адже за позицією сторін, зокрема самого обвинуваченого такий вплив не здатен змінити становище обвинуваченого.

2.2. До того ж, суд враховує, що потерпіла та її представник, будучи повідомленими про час та місце розгляду кримінального провадження, з початку запровадження військового стану в Україні у судові засідання не з`являються; перебігом справи не цікавляться, жодних заходів що могли б свідчити про їх бажання брати участь у справі, не вживають.

Таке, з огляду на їх попередню позицію, роблять обґрунтованим припущення обвинуваченого про їх виїзд за кордон. Це, в свою чергу, дійсно унеможливлює продовження впливу обвинуваченого на потерпілу.

2.3. Враховує суд й ту обставину, що ОСОБА_7 наразі дійсно стала суттєво дорослішою, що, сукупно з тривалістю перебування обвинуваченого під вартою та внаслідок такого унеможливлення для нього у спілкуванні із нею як не унеможливлює, то - суттєво послаблює вплив ОСОБА_4 на ОСОБА_8 .

Наведене у сукупності доводить, що ризик впливу обвинуваченого на потерпілу наразі істотно зменшився.

ІІІ……Щодо можливості запобігання цим ризикам.

1. Суд відзначає, що будь-який запобіжний захід, що не є пов`язаним із триманням під вартою, не здатен забезпечити контролю за поведінкою обвинуваченого такою мірою, що таке унеможливить вчинення ним протиправних дій, аналогічних вказаним в обвинувальному акті.

2. До того ж, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року /з послідуючими змінами/ з 05:30 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу на території України діє військовий стан. В зв`язку із цим громадський порядок та громадська безпека на території як міста Миколаєва, так й - держави в цілому - наразі є особливо вразливими.

Побудова відносин з малолітніми особами, сутність яких зводиться до їх розбещення, а також - до послідуючого контролю за діями таких осіб з метою їх схиляння до вчинення дій, що неможливо визнати прийнятними наразі, в свою чергу, становлять особливу небезпеку для громадського порядку навіть у мирні часи

За такого саме тримання обвинуваченого під вартою на цей час відповідає інтересам охорони суспільства, та цей інтерес наразі виправдовує продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою незважаючи на презумпцію невинуватості.

Отже, запобігти встановленим судом ризикам можливо лише шляхом тримання обвинуваченого під вартою або ж шляхом отримання від нього застави у раніше визначеному судом розмірі.

IV…...Стосовно посилань захисту суд відзначає таке.

1. Посилання захисту про те, що ризик впливу обвинуваченого на потерпілу наразі істотно зменшився, судом повною мірою враховані.

Але, як доведено вище, інший встановлений судом ризик сам по собі на теперішній час є цілком достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, саме по собі зменшення раніше встановленого ризику впливу обвинуваченого на ОСОБА_8 не здатне істотно вплинути на сутність рішення по суті питання про доцільність його подальшого перебування під вартою.

2. Посилання обвинуваченого та захисника про відсутність або істотне зменшення ризику вчинення ОСОБА_4 нових злочинів, як доведено вище, спростовується матеріалами кримінального провадження.

3. Посилання захисту про відсутність ризику втечі обвинуваченого не мають відношення до обставин цього кримінального провадження, адже при вирішенні питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою цей ризик судом не враховується взагалі.

4. Щодо посилань захисту про тривалість перебування ОСОБА_4 під вартою суд відзначає таке.

4.1. Наразі строк тримання обвинуваченого під вартою досяг нижчої межі покарання, що може бути йому призначеним у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Проте, ставлення обвинуваченого до скоєного не дає підстав стверджувати, що таке є достатньою гарантією запобігання вчинення ним нових злочинів.

4.2. Суд також повторює, що наразі існує істотний публічний інтерес щодо охорони громадського порядку, який виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

4.3. Нагадує суд й те, що в цьому випадку до обвинуваченого застосований альтернативний триманню під вартою запобіжний захід, обвинувачений може біти звільнений з-під варти під заставу.

З огляду на цю обставину суд відзначає, що обвинувачений визнав, що визначена судом сума застави не є непомірною для обвинуваченого та він не сплачує її з власної волі.

Остання обставина, в свою чергу, доводить, що строк тримання під вартою обвинуваченого є пов`язаним з його власними діями, з огляду на що не може вважати нерозумним.

Наведене у сукупності доводить, що ці посилання захисту не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення по суті питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Наведене у сукупності доводить, що відносно ОСОБА_9 слід продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави; підстави для зміни запобіжного заходу відносно нього наразі є відсутніми.

За такого клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

І……Клопотання прокурора - задовольнити.

1. Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 діб - до 12 вересня 2023 року включно.

2. Визначити розмір застави у сумі 250.000 /двісті п`ятдесят тисяч/ грн., за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.

У разі звільнення ОСОБА_4 з-під варти покласти на нього, окрім загального обов`язку з`являтись у судові засідання, також такі обов`язки:

-одразу після звільнення повідомити суд про місце свого перебування та номер засобів зв`язку;

-повідомляти суд про місце свого проживання, його зміну, номери засобів зв`язку та їх зміну;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб із потерпілою у справі та особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки, а також - з неповнолітніми особами, окрім осіб, батьком яких він є.

ІІ……У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_10 =