Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 518/1219/23
Номер проведження 1-кп/508/56/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року Миколаївський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000034 від 10.07.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Ширяєве Ширяївського району Одеської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого 08.06.2017 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на сім років шість місяців (звільнився 28.04.2022 року по відбуттю строку покарання),

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд

установив:

01.07.2023 року приблизно о 18:30 годині ОСОБА_3 , знаходився на веранді свого житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , разом з своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_4 , де в ході розмови з останньою розпочав сварку, яка виражалась в тому, що ОСОБА_4 погано помила підлогу веранди. Під час сварки у ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник неправомірний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, та свідомо бажаючи цього, в порушення вимог ст.28 «Конституції України», згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, взявши до рук дерев`яну сапку з металевим наконечником, яка знаходилась біля будинку, почав завдавати нею удари потерпілій ОСОБА_4 , а саме дерев`яною частиною наніс два удари по лівій та два удари по правій частинах плечей, після чого металевою частиною сапи завдав ще два удари по лівій гомілці та два удари по правій гомілці.

В подальшому ОСОБА_3 схопив ОСОБА_4 за руку та повів до кімнати будинку, де продовжуючи своє протиправне діяння штовхнув останню до дерев`яної шафи, де за допомогою дверцят шафи завдав їй ще два удари краєм дверцят в область голови ОСОБА_4 .

Внаслідок чого, ОСОБА_3 своїми умисними та протиправними діями спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді однієї рани голови, однієї рани та синця правого плеча, однієї рани та синців лівого плеча, однієї рани правої гомілки, однієї рани лівої гомілки, які згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Згідно із висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 453/225/19, провадження № 51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частини статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Зазначені дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано як кримінальний проступок, пов`язаний із домашнім насильством, передбачений ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про розгляд зазначеного обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, оскільки під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

До обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого, яка складена за участі захисника ОСОБА_5 , у котрій ОСОБА_3 зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, він беззаперечно визнає; згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини; згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні без його участі.

У вказаній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву потерпілої щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; обізнаності у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини; згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному проваджені.

Положеннями ч.2 та ч.3 ст.381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, доведена повністю.

Дії обвинуваченого суд вважає за необхідне кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює, на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий. Крім того, 10.05.2023 року ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічне кримінальне правопорушення, вчинене відносно потерпілої ОСОБА_6 , в силу п.2-1 ст.89 КК України судимість погашена. До обставин, що обтяжують покарання, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах. До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

За вище встановлених обставин, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень слід призначити покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім, відповідатиме принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не затримувався, запобіжний захід відносно нього не застосовувався, внаслідок чого суд не вбачає підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд

постановив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на два місяці.

Строк відбування призначеного покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ сапку, передану на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , - залишити власнику.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України, копію вироку суду не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати всім учасникам судового провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1 ст.394 КПК України.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 і 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_7