Справа №487/4018/23
Провадження №1-кс/487/2128/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233 від 30.06.2023, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

06.07.2023 прокурор Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення за № 0000992 від 21.07.2021 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України , звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене під час особистого обшуку 30.06.2023 затриманого в порядку ст. 298-2 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Redmi» в прозорому чохлі в якому знаходиться сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , який поміщено до сейф-пакету №WAR1123396.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадежнні сектору дізнання МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження за № 0000233 від 30.06.2023, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.06.2023 о 16 годині 15 хвилин, біля будинку №2/1, який розташований по вул. Генерала Карпенко в м. Миколаєві, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого наявна речовина невідомого походження.

30.06.2023 вказані відомості зареєстровано до Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал НП України» Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за №8326 та в подальшому внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233 від 30.06.2023 за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до рапорту старшого оперуповноваженого СРЗПВ ВКП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_5 було встановлено, що 30.06.2023 в ході відпрацювання осіб, які схильні до вчинення кримінальних правопорушень в мікрорайоні «Ліски» Заводського району міста Миколаєва, о 16 годині 15 хвилин, біля відділення нової пошти №9, яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенко, 2/1, було зупинено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виходячи із зазначеного відділення пошти помітно нервував тому своєю поведінкою, приймаючи до уваги факт оголошення воєнного стану, викликав підставу для перевірки документів, згідно ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію». В ході перевірки документів ОСОБА_4 , останній повідомив, що має заборонену речовину, внаслідок чого на місце події було викликано СОГ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області для подальшої перевірки та з`ясування всіх обставин.

30.06.2023 в ході особистого обшуку затриманого в порядку ст. 298-2 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено: прозорий зіп-пакетик перемотаний липкою стрічкою білого кольору в середині якого наявна невідома речовина білого забарвлення, який поміщено до сейф-пакету №WAR1123397; мобільний телефон марки «Redmi» в прозорому чохлі в якому знаходиться сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , який поміщено до сейф-пакету №WAR1123396.

Під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , останній повідомив, що вищевказана невідома речовина отримана ним у відділенні Нової пошти №9 за проханням його знайомого.

Постановою дізнавача СД Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 30.06.2023 мобільний телефон марки «Redmi» в прозорому чохлі в якому знаходиться сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , визнано речовим доказом.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України) та за наявності підстав передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Прокурором доведено, що вилучений мобільний телефон відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на мобільний телефон для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаних документів. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

За такого, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити .

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити .

Накласти арешт на вилучений в ході особистого обшуку 30.06.2023 затриманого в порядку ст. 298-2 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

мобільний телефон марки «Redmi» в прозорому чохлі в якому знаходиться сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , який поміщено до сейф-пакету №WAR1123396.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1