УХВАЛА

щодо накладення арешту на майно

11.08.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про накладення арешту на майно, подане слідчим Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні №0002389 від 04.08.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в :

І. Суть клопотання

Слідчий за погодженням з прокурором засобами електронного зв`язку направив клопотання, яке надійшло до суду 09.08.2023 р, в якому просить накласти арешт на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та договір про надання ломбардом фінансового кредиту №428-23010520, які належать ОСОБА_5 .

В клопотанні вказано, що 02.08.2023 р. за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 118, невстановлена особа, шляхом вільного доступу, здійснила крадіжку мобільного телефону «Самсунг», чим спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду.

08.08.2023 року в ході проведення огляду у ОСОБА_5 виявлено і вилучено зазначені вище вище банківську картку та договір фінансового кредиту,які визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні, на які слідчий просить накласти арешт.

Обґрунтовуючи клопотання, як на підставу накладення арешту слідчий посилається на те, що дані речі є речовими доказами у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання з метою запобігання можливості їх приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження.

ІІ Процедура та позиції сторін

Слідчий в клопотанні просить його розгляд проводити без його участі.

Неприбуття слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, з огляду на приписи ч. 1 ст. 172 КПК України.

ІІІ Кримінально-процесуальне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме та нерухоме майно.

Частина 11 ст. 170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

ІV. Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка та висновки

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0002389 від 04.08.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, по факту викрадення мобільного телефону у ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є видом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Зі змісту ч. 5 ст. 132 КПК України вбачається, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено заборону застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За правилами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За правилами ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В той же час, частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сукупний аналіз ст.ст. 98, 170, 171, 173 КПК України дає підстави слідчому судді вважати, що клопотання про арешт повинно містити відповідне обґрунтування з абсолютним дотриманням викладених правових норм. У разі подання клопотання про арешт майна у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, в ньому повинно бути зазначено, яким з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з відповідним мотивуванням відповідно до обставин конкретного кримінального провадження.

Всупереч викладеним вище нормам КПК України в клопотанні про арешт майна не наведені мотивовані підстави для накладення арешту на банківську карту та договір фінансового кредиту в межах кримінального провадження, яке розслідується за фактом крадіжки мобільного телефона, яке значення дане майно має для кримінального провадження, тобто фактично відсутні підстави та мета накладення арешту, що не відповідає наведеним вище положенням КПК України.

З матеріалів, які надані слідчому судді, не вбачається за можливе встановити, які обставини кримінального провадження можуть бути підтвердженні з використанням банківської картки та договору фінансового кредиту в межах досудового розслідування в кримінальному провадженні за фактом крадіжки телефону, якому з критеріїв речового доказу, передбаченого в ст. 98 КПК України, відповідає зазначене майно - знаряддя вчинення кримінального правопорушення, чи мають на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом; не доведено, що незастосування арешту може зашкодити досудовому розслідуванню, які потреби виправдовують його утримання органом досудового розслідування

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для накладення арешту, відсутні, оскільки в клопотанні не зазначено правові підстави для накладення арешту, відсутнє їх обгрунтування, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити за безпідставністю.

Згідно з ч. 3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 132, 170-171, 173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання про накладення арешту на майно - відмовити.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1