Провадження № 1-кп/639/117/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 01.06.2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000172 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 року на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 16.06.2021 року на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000172 від 01.06.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав можливим призначити вказаний обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з обов`язковою участю осіб, зазначених в обвинувальному акті, перешкод для цього не вбачає, зазначив про відповідність обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону, дотримання правил територіальної підсудності, підстав для закриття, повернення або зупинення кримінального провадження немає.

Захисник ОСОБА_6 вважав неможливим призначити справу до судового розгляду та просив повернути вказаний обвинувальний акт прокурору, з огляду на те, що досудове розслідування проведено з порушенням правил, встановлених ч.1 ст.218 КПК України, не уповноваженим на те органом, а саме Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області. Крім того, в якості заявника в Реєстрі зазначено гр. ОСОБА_8 , який із заявою про вчинення кримінального правопорушення до райвідділу не звертався. На думку захисника, такий недолік може бути усунутий лише шляхом повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, захисник категорично заперечував проти можливості призначення справи до судового розгляду за відсутності потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які жодного разу не з`явились в судові засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст. 314 КПК України їх участь є обов`язковою.

Захисник ОСОБА_7 підтримала позицію захисника ОСОБА_6 , з аналогічних підстав просила повернути обвинувальний акт прокурору. Крім того, захисник зазначила, що обвинуваченому ОСОБА_5 органом досудового розслідування не були належним чином вручені обвинувальний акт разом з Реєстром матеріалів досудового розслідування.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку своїх захисників.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК, та складання якого недопустимо навіть і з допущенням технічних помилок.

Вимогами п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК встановлено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості про кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Суд звертає увагу на те, що наведена норма КПК є імперативною, а отже обов`язком сторони обвинувачення є зазначення відомостей про кожного потерпілого по кримінальному провадженню та будь-які помилки, неточності або взагалі незазначення відомостей про потерпілого унеможливлює судове провадження.

Так, в порушення вимог наведеного п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК в обвинувальному акті не зазначені достовірні анкетні відомості всіх потерпілих по кримінальному провадженню №0000172 від 01.06.2020 року.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлено, що у наданому суду обвинувальному акті зазначені адреси проживання потерпілих:

1. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_1 ;

2. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання - АДРЕСА_2 ;

3. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання - АДРЕСА_3 ;

4. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання - АДРЕСА_4 ;

5. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання - АДРЕСА_5 ;

6. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання - АДРЕСА_6 ;

7. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце проживання - АДРЕСА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Від потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до суду надійшли заяви про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності.

Однак, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в підготовчі судові засідання, які призначались з липня 2021 року жодного разу не з`явились, судом неодноразово надсилалися повістки про виклик до суду, проте жодного разу останні не отримували повістки за місцем їх проживання, причини своєї неявки суду не повідомили.

Ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.05.2023 року, 02.06.2023 року та 16.06.2023 року були надані судові доручення співробітникам головного відділу захисту національної державності Управління Служби безпеки України в Харківській області на виконання слідчих (розшукових) дій по даному кримінальному провадженню на встановлення місцезнаходження вищевказаних потерпілих, однак ухвали суду залишились невиконаними, місцезнаходження потерпілих не встановлено, про що маються відповідні рапорти співробітників СБ України.

Крім цього, судом були розміщені повідомлення про виклик вищевказаних потерпілих до суду на офіційному сайті суду «Судова влада України» та зроблені відповідні запити до департаменту реєстрації Харківської міської ради про фактичне місце проживання та реєстрації потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 .

З інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади м. Харкова вбачається, що будь-якої інформації щодо потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_16 у Департаменту взагалі немає, а потерпілий ОСОБА_9 проживає за адресою, вказаною в обвинувальному акті.

Таким чином, судом були вжиті всі передбачені чинним КПК України заходи з метою забезпечення явки потерпілих в судове засідання, однак вжиті заходи не надали позитивного результату.

Тому, в порушення положень вищезазначеної статті кримінального процесуального закону, стороною обвинувачення не в повній мірі з`ясовані відомості щодо анкетних даних потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки судом встановлено, що вищевказані потерпілі, за вказаною у обвинувальному акті адресою не мешкають тривалий час і встановити їх місце перебування на теперішній час не є можливим.

Викладені обставини позбавляють суд можливості здійснити виклик потерпілих належним чином з метою здійснення судового розгляду кримінального провадження у розумний строк.

Крім того, суд враховує, що обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 146 КК України є потерпілі, покази яких під час судового розгляду мають суттєве та переважне значення для доведення винуватості або невинуватості особи у вчинення даного кримінального правопорушення.

Будь-яких відомостей про допит потерпілих на етапі досудового розслідування, в порядку ст. 225 КПК України, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК, підготовче судове засідання відбувається за участю, у тому числі потерпілого, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 318 КПК, яка розташована у главі 28 «Судовий розгляд» КПК, якою суд керується в силу положень наведеної ч. 2 ст. 314 КПК, у судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Сторона захисту неодноразово в судових засіданнях, посилаючись на ст.ст. 314, 325 КПК України, заявляла про обов`язкову участь потерпілих під час розгляду даного провадження, оскільки обвинувачені не визнають вину, стверджували про бажання переконатися в особі потерпілих та почути їх думку з приводу можливості призначення справи до розгляду по суті.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Отже, не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК, оскільки в ньому не зазначені анкетні відомості всіх потерпілих, а тому суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом. В цьому випадку прокурор навіть позбавлений можливості змінювати обвинувачення, оскільки змінювати відомості про особу потерпілого чинним КПК не передбачено, а тому уточнення відомостей про потерпілого можливо лише через повернення обвинувального акту прокурору.

Доводи захисників про невідповідність Реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України суд не бере до уваги, оскільки перевірити відповідність проведених процесуальних дій зазначених в долученому до обвинувального акту реєстру суд позбавлений можливості. Дослідження матеріалів кримінального провадження можливе лише під час судового розгляду, призначеного за наслідками проведення підготовчого засідання.

Суд зазначає, що реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком до обвинувального акту, який складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом, а тому його недоліки, самі по собі не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки ця обставина не є такою, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Щодо доводів сторони захисту про те, що досудове розслідування проведено з порушенням правил, встановлених ч.1 ст.218 КПК України, то суд зазначає, що перевірити вказані обставини можливо лише під час дослідження сукупності документів (доказів) кримінального провадження, що на даній стадії (підготовчого судового засідання) з процесуальної точки зору є неможливим.

Посилання захисника ОСОБА_7 на невручення обвинуваченому ОСОБА_5 обвинувального акту разом з Реєстром суд вважає необґрунтованими, оскільки до матеріалів справи долучена розписка від 13.10.2020 року про отримання ОСОБА_5 вищевказаних процесуальних документів, яка ним ним підписана особисто, без будь-яких зауважень.

Таким чином, враховуючи, що суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з порушеннями вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК, а тому він підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків, у зв`язку із чим клопотання сторони захисту підлягає частковому задоволенню.

Крім того, під час підготовчого судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , останній перебуваючи на свободі може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, не зможуть забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_8 , оскільки останній має захворювання - цукровий діабет, у зв`язку з чим потребує диспансерного нагляду ендокринолога, дотримання суворої дієти, йому показана інсулінотерапія, постійне проведення самоконтролю цукру, курси гепатотропної, судинної метаболічної терапії,прийому вітамінів та мінералів. Проведення вищевказаних медичних процедур неможливо в умовах СІЗО.

Також зазначив, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, має дружину, батька пенсійного віку інваліда 3 групи та трьох малолітніх дітей, які повністю знаходяться на його утриманні. Також, позитивно характеризується за місцем несення служби у в/ч НОМЕР_1 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 просив вирішити клопотання прокурора на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що з 21.02.2023 року обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

З цього часу потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в підготовчі судові засідання, жодного разу не з`явились, що слугувало підставою для відкладення слухання кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є умисним нетяжким злочином, санкцією якого передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може:

- переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти волі, честі та гідності особи, за яке законом передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років. Обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відомості про його особу, систематичне ухилення останнього від явки до суду свідчать про можливість останнього до переховування від суду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачений не має постійного стабільного джерела доходу, перебуваючи поза умовами ізоляції від суспільства, зможе в подальшому вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Крім того, останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, йому інкримінується вчинення декількох епізодів злочинної діяльності під час звільнення від відбування призначеного йому судом покарання з випробуванням.

Разом з цим, при розгляді зазначеного клопотання прокурором не доведено реальне існування ризиків, передбаченого п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Доводи клопотання в цій частині носять характер припущення, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися обвинувачений, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти вартою (справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Так, підготовче судове засідання даного кримінального провадження триває з липня 2021 року, проте, зважаючи на систематичну неявку потерпілих в судове засідання, участь яких є обов`язковою, судовий розгляд на даний час не розпочато, стороною обвинувачення не забезпечується їх явка в судовому засіданні. Водночас відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з лютого 2023 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалась.

Таке тривале перебування під вартою, на думку суду, значно зменшує ризик переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з включенням строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України.

Суд звертає увагу, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається в даному випадку на прокурора, проте стороною обвинувачення не вживаються заходи з метою оперативного судового розгляду справи та дослідження наявних доказів, що призводить до оголошення неодноразових перерв у судових засіданнях та порушення принципу дотримання розумних строків розгляду справи.

Також суд зауважує, що ОСОБА_4 дійсно обвинувачуються у вчиненні нетяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років. Разом з цим, така обставина як «тяжкість злочину» не може бути самостійною підставою для позбавлення особи свободи і має враховуватись при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», отже зі зникненням або зменшенням зазначених ризиків та збігом певного часу, тяжкість злочину втрачає свою вагу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі".

У справі Харченко проти України ЄСПЛ нагадав, що навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, тоді як подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані.

Інших підстав, крім тих, що вже були враховані судом при обранні та неодноразовому продовженні тримання під вартою, не з`явилось, доказів їх існування стороною обвинувачення суду не надано.

Оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, судом враховується: 1) тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого, який має цукровий діабет І ступеня; 3) репутацію обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, йому інкримінується вчинення декількох епізодів злочинної діяльності під час звільнення від відбування призначеного йому судом покарання з випробуванням, що беззаперечно свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, який на шлях виправлення не стає, продовжує вчиняти аналогічні злочини; 4) поведінку ОСОБА_4 , який достовірно знаючи про розгляд кримінального провадження за ч.2 ст. 146 КК України, систематично ухилявся від явки до суду, що свідчить про те, що ОСОБА_4 в будь-який момент може покинути фактичне місце проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; 5) даних про особу обвинуваченого, який має дружину, батька пенсійного віку, інваліда 3 групи та двох малолітніх дітей на утриманні,оскільки стороною захисту не надано будь-яких відомостей щодо наявності в обвинуваченого на утриманні третьої дитини, де він зазначений як її батько, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання у м. Миколаєві, де проживає разом зі своєю родиною.

Таким чином, суд вважає, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, наразі зменшились. Тяжкість обвинувачення, на що посилався прокурор, не може слугувати самостійною підставою для тримання ОСОБА_4 під вартою.

Отже, на думку суду, у судовому засіданні прокурор не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про їх особу в сукупності, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, систематичну неявку потерпілих у судове засідання, зменшення на теперішній час ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам зазначеним у клопотанні), суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті.

Відповідно до положень ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, враховуючи вищевказану практику ЄСПЛ, характер і обставини інкримінованого обвинуваченому діянь та наявність встановленого у судовому засіданні ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 цього Кодексу, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та беручи до уваги, що обвинувальний акт повертається прокурору для усунення недоліків, суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо доцільності продовження строків тримання під вартою і вважає доцільним задовольнити клопотання сторони захисту та змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком на 2 місяці, тобто до 28.09.2023 року, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, та з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із чим клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 314 - 317, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити частково.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 від 01.06.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України - повернути прокурору Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова для усунення недоліків.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком на 2 місяці, тобто до 28.09.2023 року, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду за першою вимогою;

- не залишати місце його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_8 , у період часу з 22-00 год. до 07-00 год., без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками обвинувачення по даному кримінальному провадженні відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування.

Строк дії ухвали до 28 вересня 2023 року (включно).

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на ГУНП в Миколаївській області.

Копію ухвали направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та до органів поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника - прокурора по вказаному кримінальному провадженню.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1