У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002020, за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Покровське Неклинського району Ростовської області Російської Федерації, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 1, 5, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачений ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_12 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання за ст. 124 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України 6 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання період попереднього ув`язнення з 04.09.2017 р. до моменту приведення цього вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 у рахунок відшкодування майнової шкоди 10 647,40 грн., моральної шкоди 15 000 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 5, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за яким призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні та носінні ручного короткоствольного нарізного бойового 9-мм самозарядного пістолету конструкції Макарова серії НОМЕР_1 , 1987 року виготовлення, та 80 патронів калібру 9-мм до пістолету Макарова, за яким призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 14 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню в частині визнання судом недоведеним частини обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України щодо виключення з обвинувачення факту зберігання вогнепальної зброї, а саме зброї марки «пістолет Макарова», та факту незаконного придбання та зберігання патронів до пістолету Макарова калібру 9 мм у кількості 71 штук, а також, в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 94 КПК України, оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, а тому його висновки не відповідають фактичним даним, дослідженим судом в ході розгляду справи.

На думку апелянта, у вироку не викладено усіх досліджених доказів та їх змісту, не проведено їх ґрунтовного аналізу з точки зору належності й взаємозв`язку, не оцінено усі докази сторони обвинувачення у їх сукупності. Таке порушення призвело до того, що суд, на обґрунтування своїх доводів про відсутність складу кримінального правопорушення, за яким висунуто обвинувачення, послався тільки на певні фрагменти з досліджених у судовому засіданні доказів, маніпулюючи фразами з показань у вигідному для обвинуваченого контексті, а повний зміст окремих доказів взагалі не навів, що унеможливило дійти до однозначного та категоричного висновку про фактичні обставини кримінального провадження й доведеність вини обвинуваченого у його вчиненні. Зазначає, що суд першої інстанції поділив вирок на пункти та підпункти, пронумерувавши їх цифрами, досліджені докази виклав непослідовно, хаотично, та оцінку їм дав вибірково, висновки суду про межі обвинувачення, визнання частини доказів недопустимими, виклав нелогічно та непослідовно.

Крім того, суд, формулюючи нове обвинувачення, вийшов за межі судового розгляду та, не навів обґрунтованих мотивів прийняття такого рішення, фактично здійснив судовий розгляд стосовно осіб, яким обвинувачення не висувалось.

Прокурор зазначає, що, відповідно до сформульованого судом обвинувачення, яке суд визнав доведеним, зазначені нові обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення при здійсненні пострілів у потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , визнано вчинення останніми нападу, із застосуванням насильства, з кваліфікацією їх дій за ст. 189 КК України. Але, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Викладені судом поняття «претензії майнового характеру», «переслідування автомобілю», «бажання вирішити претензію» вказаними особами не проголошувались та не викладались. Відтак ці висновки суду не базуються на безпосередніх показаннях вказаних осіб, є надуманими судом та базуються лише на даних електронного документу, що міститься на диску для лазерних систем зчитування, згідно якому зафіксовано запис камер спостереження території біля адміністративної будівлі ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» від 04.09.2017р., при цьому, вказаному доказу, суд дає неправильну оцінку, формулює висновки стосовно обставин події кримінального правопорушення, які не відповідають фактичним обставинам.

На думку апелянта, допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню ст. 124 КК України, й незастосуванню закону, який підлягав застосуванню ч. 2 ст. 15 п. 1, 5, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Апелянт вважає, що висновки суду про недопустимість ряду доказів, наданих прокурором в ході судового розгляду, прийнято всупереч вимог кримінального процесуального закону та не відповідають фактичним обставинам справи.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

За невстановлених обставин ОСОБА_8 незаконно (тобто без передбаченого законом дозволу) придбав вогнепальну зброю калібру 9 мм, що має канал ствола з 4 нарізами правого нахилу, схожу на пістолет, та бойові припаси 9 мм. патрони до пістолету Макарова, придатні для стрільби, у кількості 8 шт.

В наступному, зазначений пістолет ОСОБА_8 спорядив вказаними бойовими припасами та без передбаченого законом дозволу носив при собі.

04.09.2017 р. приблизно о 16.25 год. ОСОБА_13 , керував автомобілем ВАЗ-2110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в салоні якого, як пасажир, перебував ОСОБА_14 .

В районі перехрестя вул. Театральної та пр. Богоявленського в м. Миколаєві він побачив автомобіль «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухався по пр. Богоявленьским від вул. Театральної в бік Корабельного району м. Миколаєва, яким керував ОСОБА_8 .

В ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виникли претензії майнового характеру до водія цього автомобіля, та вони вирішили висунути вимогу про їх задоволення.

Реалізуючи цей намір, вони, діючи спільно, на автомобілі «ВАЗ» переслідували автомобіль «Geely» до району адміністративної будівлі головного корпусу ДП НВКГ «Зоря»- «Машпроект» (юридична адреса: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 42-А), де, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя або здоров`я ОСОБА_8 , а саме змусивши того зупинити автомобіль та обмеживши можливість здійснення ним маневрів, пред`явили ОСОБА_8 вимогу майнового характеру.

Усвідомивши ж, що висунута у такий спосіб вимога не буде задоволена, ОСОБА_13 , обірвавши розмову з ОСОБА_8 , продовжив дії щодо примусу до її задоволення.

У відповідь на це ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпечність дій ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , переконавшись у тому, що ОСОБА_15 та ОСОБА_14 бажають довести свій намір щодо примушування його до задоволення їх вимоги до кінця, знаючи про наявну в нього вогнепальну зброю, яку він носив при собі (що забезпечувало можливість її швидкого застосування), вирішив застосувати її з метою самозахисту.

Реалізуючи цей намір, він, керуючись мотивом захисту від протиправних посягань з боку ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , дістав з лівої передньої двері автомобіля «Geely» вогнепальну зброю. Діючи з метою самозахисту, але порушуючи при цьому загальноприйнятий порядок застосування зброї, ОСОБА_8 здійснив 8 пострілів на ураження в бік ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Внаслідок такого порушення порядку застосування зброї ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення правої половини грудної клітини з пошкодженням легені, міжхребетної артерії та розтрощуванням ребер з внутріплевральною кровотечею та гемопневмотораксом, що явно не відповідало небезпеці посягання та обстановці захисту.

ОСОБА_8 ж, отримавши змогу покинути місце події, з місця події зник.

Дії ОСОБА_16 судом кваліфіковані за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони та за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та носіння вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Стосовно пред`явленого ОСОБА_16 органом досудового розслідування обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, суд дійшов наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, він незаконно придбав вогнепальну зброю ручний короткоствольний нарізний бойовий 9-мм самозарядний пістолет конструкції Макарова серії НОМЕР_1 , 1987 року виготовлення, та бойові припаси - 9 мм патрони до пістолету Макарова, що придатні для стрільби, у кількості 80 шт., які незаконно зберігав у своєму автомобілі марки «Geely CK» реєстраційний номер НОМЕР_3 , без передбаченого законом дозволу.

В наступному, 04.09.2017 р. ОСОБА_8 , перебуваючи біля входу на територію адміністративної будівлі головного корпусу НВКГ «Зоря»-«Машпроект» по пр. Богоявленському, 42 А в м. Миколаєві, здійснив 9 пострілів в бік ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , використавши відповідну кількість наявних у нього боєприпасів.

04.09.2017 р. в районі с. Зайчевське Вітовського району Миколаївської області, неподалік від траси М-14, працівниками управління патрульної поліції в м. Миколаєві ОСОБА_8 затриманий за вчинення адміністративних правопорушень, а саме: керування транспортним засобом автомобілем марки «Geely CK» реєстраційний номер НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння, наїзд на пішохода та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. В ході затримання ОСОБА_8 співробітники патрульної поліції помітили наявність в транспортному засобі зброї, а саме пістолету.

Враховуючи, що станом на 04.09.2017 р. транспортний засіб «Geely CK» реєстраційний номер НОМЕР_3 оголошений у розшук, на підставі введення плану перехвату, як транспортний засіб, на якому пересувалася особа, яка того ж дня здійснила замах на вбивство відносно двох осіб на території Інгульського району в м. Миколаєві та досудове розслідування у якому провадилося слідчим СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, співробітниками патрульної поліції повідомлено про факт затримання зазначеного автомобілю відповідний орган досудового розслідування. В цей же день, співробітниками Інгульського ВП ГУНП у Миколаївській області проведено огляд автомобіля «Geely CK» реєстраційний номер НОМЕР_3 , в ході якого виявлено і вилучено вогнепальну зброю ручний короткоствольний нарізний бойовий 9-мм самозарядний пістолет конструкції Макарова серії НОМЕР_1 , 1987 року виготовлення, та 71 патрон калібру 9 мм до пістолету Макарова, які є бойовими припасами та придатні до стрільби, які ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав у зазначеному транспортному засобі без передбаченого законом дозволу.

Суд визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події, в ході якого оглянуто транспортний засіб обвинуваченого автомобіль «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_4 . З урахуванням чого, суд визнав недопустимими й похідні докази, вилучені при огляді автомобіля.

Зазначене обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції визнав недоведеним в частині обвинувачення за фактом зберігання вогнепальної зброї марки відповідної зброї «пістолет Макарова» та стосовно факту незаконного придбання та зберігання патронів до пістолету Макарова калібру 9 мм у кількості 71 шт.

Стосовно пред`явленого ОСОБА_16 органом досудового розслідування обвинувачення за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 5, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України суд дійшов наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 04.09.2017 р., приблизно о 16.25 год. на перехресті пр. Богоявленського та вул. Театральна в м. Миколаєві керуючи автомобілем «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_13 , поряд з яким перебував ОСОБА_14 .

Після дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_8 , розуміючи протиправність вчиненого, залишив місце пригоди, та поїхав по пр. Богоявленському в бік Корабельного району м. Миколаєва.

ОСОБА_13 , керуючи автомобілем ВАЗ 2110, почав наздоганяти автомобіль «Geely» та біля входу на територію адміністративної будівлі головного корпусу НВКГ «Зоря» - «Машпроект» по пр. Богоявленському 42 А в м. Миколаєві, зупинив свій автомобіль біля автомобіля ОСОБА_8 .

Приблизно о 16.30 год. ОСОБА_13 з ОСОБА_14 вийшли з автомобілю, та підійшли до автомобілю ОСОБА_8 , з метою розмови про спричинення останнім пошкодження автомобіля ОСОБА_13 . В цей момент, з автомобіля «Geely» вийшов ОСОБА_8 , та підійшов до автомобілю ОСОБА_13 , де останній вказав йому на спричинене ним пошкодження його автомобілю. При цьому, ані ОСОБА_13 , ані ОСОБА_14 ніяких суспільно-небезпечних посягань, тобто дій, спрямованих на спричинення шкоди правам чи інтересам самого ОСОБА_8 , чи вчинення дій, пов`язаних зі спричиненням шкоди його транспортному засобу, не вчиняли, погрози застосування таких дій не висловлювали.

Вислухавши ОСОБА_13 , ОСОБА_8 повернувся до свого автомобілю, а саме до дверей водія, і, будучи раніше судимим за вчинення злочину, пов`язаного з позбавленням життя двох людей, діючи умисно, з хуліганських мотивів, а саме: за усвідомленою імпульсивною внутрішньою установкою, обумовленою його викривленими потребами ухилення від відповідальності за вчинення незначного правопорушення та дріб`язкового конфлікту, з метою демонстрації переваги над ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та загальними суспільними та правовими нормами передбаченими для вирішення незначних конфліктів, знаючи про наявну у нього вогнепальну зброю, яку він носив при собі з можливістю її швидкого застосування, діючи способом, небезпечним для життя багатьох осіб, так як на момент зазначених дій в зоні ураження вогнепальної зброї перебувала велика кількість людей, з метою позбавлення життя ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , бажаючи настання смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з наявної у нього вогнепальної зброї ручного короткоствольного нарізного бойового 9-мм пістолету конструкції Макарова серії НОМЕР_1 , 1987 року виготовлення, здійснив 9 пострілів в бік ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , намагаючись поцілити у життєво-важливі органи в області грудної клітини та голови останніх.

При здійсненні пострілів ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення правої половини грудної клітини з пошкодженням легені, міжхребетної артерії та розтрощуванням ребер з внутріплевральною кровотечею та гемопневмотораксом, які у творилися від дії кулі, випущеної з його вогнепальної зброї, а саме ручного короткоствольного нарізного бойового 9-мм пістолету конструкції Макарова серії НОМЕР_1 , 1987 року виготовлення.

При цьому, ОСОБА_8 , з метою виконання свого умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , постійно пересувався та намагався поцілити в них з різних боків транспортного засобу потерпілого, а потім транспортних засобів, за якими ховалися ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та припинив здійснення пострілів виключно у зв`язку із закінченням набоїв у пістолеті.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_8 вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, злочин не закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_8 , так як ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ухилялися від пострілів за наявними поруч транспортними засобами, у які увійшла частина випущених ОСОБА_8 куль, що унеможливило отримання ОСОБА_14 вогнепальних поранень, та зменшила кількість отриманих ОСОБА_13 вогнепальних поранень.

Крім того, після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 терміново доставлений до лікувального закладу, що виключило настання для його здоров`я більш істотних наслідків.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 5, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинений відносно двох осіб, з хуліганських мотивів, способом небезпечним для життя багатьох осіб, особою яка раніше вчинила умисне вбивство.

Вказане обвинувачення суд визнав недоведеним з урахуванням наступного.

Суд визнав недоведеним те, що ОСОБА_8 безпосередньо перед початком переслідування його з боку потерпілого ОСОБА_13 вчинив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем потерпілого.

Суд встановив, що під час конфлікту потерпілий та свідок ОСОБА_14 діяли спільно, примусили зупинитись обвинуваченого, висунули безпідставно майнові вимоги. Про факт примусового зупинення обвинуваченого свідчить поведінка ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , які, переслідуючи ОСОБА_8 , на дорозі перед такою зупинкою здійснили різкий поворот в бік автомобіля «Geely», яким керував обвинувачений, і останній зупинив автомобіль на трамвайній колії. Далі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчиняли дії направлені на примушування обвинуваченого перебувати у тому місці, перебувати у якому він не бажав.

ОСОБА_13 розташував автомобіль «ВАЗ» на проїжджій частині дорозі, у недозволеному місці, та на такій відстані від автомобіля «Geely», що це не унеможливлювало повною мірою та суттєво ускладнювало ОСОБА_8 здійснення маневрів та залишення місце кульмінаційних подій конфлікту.

Суд зазначив, що наявність будь-яких підстав для висунення майнових вимог з боку ОСОБА_13 або ОСОБА_14 до ОСОБА_8 не доведена належними та допустимими доказами.

Суд встановив, що ОСОБА_8 діяв у стані необхідної оборони. Обраний ним спосіб самозахисту використання вогнепальної зброї, сам по собі, в цьому випадку є виправданим обстановкою захисту та передбаченим законом. Обстановка захисту, а саме наявність у обвинуваченого вогнепальної зброї, об`єктивно надавала обвинуваченому можливість припинити протиправні дії ОСОБА_13 та ОСОБА_14 шляхом заподіяння меншої шкоди, ніж тяжкого тілесного ушкодження. Заподіяння ж такого ушкодження, що є тяжкою шкодою в розумінні ч. 3 ст. 36 КК України, вочевидь є зайвим та не є домірним обстановці захисту. Тому ОСОБА_8 діяв з перевищенням меж необхідної оборони.

Суд зазначив, що обвинувачений діяв з метою самозахисту, ціллю його дій був захист від протиправних посягань, тому посилання на вчинення ним замаху на вбивство, є неприйнятними. Під час судового розгляду доказів наявності перешкод, які об`єктивно повністю позбавили обвинуваченого можливості продовжити дії щодо позбавлення життя потерпілого, встановлено не було.

Обираючи ОСОБА_16 , вид і міру покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 124 КК України ч. 1 ст. 263 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце мешкання, сім`ю, за місцем мешкання негативно не характеризується, на обліках у лікарів нарколога або психіатра не перебуває, працює, обставину, яка пом`якшує покарання визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, які в дійсності мали місце, обставини, які обтяжують покарання рецидив злочину та вчинення злочину загально небезпечним способом.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02.11.2021 р. вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2020 р. відносно ОСОБА_8 змінений в частині призначеного покарання, пом`якшено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі. Постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 124 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_16 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Виключено з вироку посилання на те, що в діях ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у конфлікті з обвинуваченим ОСОБА_16 містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 14.07.2022 р. ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 02.11.2021 р. відносно ОСОБА_8 скасовано, призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів на підтримку апеляційної скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом ст. 374 КПК України, якою визначені загальні вимоги до змісту вироку передбачено, що у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Виходячи зі змісту вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, окрім іншого, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Вирок підлягає скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного характеру.

У ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993 р., № 12 від 03.12.1997 р., № 6 від 30.05.2008 р. у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Разом з цим, оцінка доказів полягає у тому, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.

До того ж, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України не дотримався, допустив неповноту судового розгляду, істотне порушення кримінальних процесуальних вимог закону, вдався до встановлення нових фактичних обставин справи, та сам допустив суперечності, у вироку.

Приймаючи рішення про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 124 КК України, та змінюючи кваліфікацію дій останнього ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції поставив під сумнів низку обставин встановлених органом досудового розслідування, при цьому, надав оцінку лише певним фрагментам з досліджених у судовому засіданні доказів, маніпулюючи фразами з показань обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_14 , виклав їх показання лише в тій частині, які нібито узгоджуються між собою, не наводячи при цьому їх повного змісту, досліджені докази виклав частково, непослідовно та хаотично, оцінку окремим доказам дав вибірково, і, повного змісту окремих доказів не навів, відсутні у вироку й переконливі мотиви, з яких відкинуті докази обвинувачення, тобто докази досліджені судом без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності. Крім того, формулюючи нове обвинувачення, суд першої інстанції, вийшов за межі судового розгляду, встановив нові фактичні обставини, зокрема про вчинення потерпілими нападу на обвинуваченого ОСОБА_8 , із застосуванням насильства, з кваліфікацією їх дій за ст. 189 КК України.

Отже, аналізуючи зміст оскаржуваного вироку, суд апеляційної інстанції вважає, що він не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Судом першої інстанції не надано оцінки всім доказам, якими орган досудового розслідування обґрунтовував доведеність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не навів достатніх мотивів, з яких він відкинув їх.

Оскільки судом першої інстанції не оцінені належним чином обставини, шляхом дослідження доказів, наданих сторонами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений процесуальної можливості повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження та дати їм іншу оцінку, оскільки вони не досліджувались судом першої інстанції.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме, законності, безпосередності дослідження показань, речей і документів, апеляційний суд позбавлений можливості постановити нове рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, як така, що містить вимогу про скасування вироку.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі прокурора, та, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2020 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3