Ухвала

іменем України

17 серпня 2023 року

м. Київ

Справа № 165/1064/21

Провадження № 51-3987 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 27 січня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 травня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 27 січня 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю один рік з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосовано до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладено на КНП «Нововолинська ЦМЛ» за адресою: Володимирський район, м. Нововолинськ, проспект Перемоги, 7, за місцем проживання ОСОБА_5 .

УхвалоюВолинського апеляційного суду від 16 травня 2023 року вирок місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 25 березня 2021 року близько 19 год. 00 хв. перебуваючи неподалік від будинку № 15 на мікрорайоні Шахтарському м. Нововолинська, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, таємно викрав один контейнер для сміття місткістю 1 м3, який помістив у власний автомобіль «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та розпорядився ним на власний розсуд, внаслідок чого потерпілій юридичній особі КП «Виробниче управління комунального господарства Нововолинської міської ради» було спричинено майнову шкоду на суму 2730 грн.

Крім цього, 25 березня 2021 року близько 19 год. 20 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік від буд. № 5 по вул. Івана Сірка м. Нововолинська, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, таємно, повторно викрав один контейнер для сміття місткістю 1 м3, який помістив у власний автомобіль «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та розпорядився ним на власний розсуд, внаслідок чого потерпілій юридичній особі КП «Виробниче управління комунального господарства Нововолинської міської ради» було спричинено майнову шкоду на суму 2730 грн.

Також 25 березня 2021 року близько 19 год. 40 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік гаражного масиву мікрорайону Шахтарського м. Нововолинська, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, таємно, повторно викрав один контейнер для сміття місткістю 1 м3, який помістив у власний автомобіль «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та розпорядився ним на власний розсуд, внаслідок чого потерпілій юридичній особі КП «Виробниче управління комунального господарства Нововолинської міської ради» було спричинено майнову шкоду на суму 2730 грн.

Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що вона просить скасувати судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотивуючи свою скаргу, захисник вказує на те, що дії засудженого ОСОБА_5 помилково кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України та їх слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність. Так, захисник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що кожна крадіжка була окремим епізодом, оскільки контейнери для ТПВ знаходились на різних майданчиках в м. Нововолинську, та звертає увагу, що вчинену засудженим крадіжку за трьома епізодами потрібно розглядати як продовжуваний злочин, об`єднаний єдиним наміром на викрадення саме трьох контейнерів. Крім того, захисник зазначає, що неправильна кваліфікація кримінального правопорушення судами першої та апеляційної інстанції призвела до відмови в задоволенні його клопотання про перекваліфікацію дій ОСОБА_5 на ч. 1 ст. 185 КК України та неможливості звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК Украйни.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,суд першої інстанції дійшов на підставі зібраних в кримінальному провадженні та перевірених у судовому засіданні належних та допустимих доказів.

Як зазначив суд першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому протиправних дій та в судовому засіданні пояснив, що 25 березня 2021 року приблизно о 19 годині, перебуваючи неподалік будинку № 15 на мікрорайоні Шахтарський в м. Нововолинську, викрав один контейнер для відходів, який помістив у власний автомобіль марки «Renault Master» і поїхав з вказаної прибудинкової території. Цього ж числа приблизно

о 19 год. 20 хв., перебуваючи неподалік від будинку № 5 по вулиці І. Сірка

в м. Нововолинську, викрав ще один контейнер для сміття, який також помістив

у свій автомобіль та покинув місце крадіжки. Після цього поїхав до гаражного масиву мікрорайону «Шахтарський» в м. Нововолинську, де викрав ще один контейнер для сміття, який помістив у свій автомобіль і поїхав додому в село Тишковичі Іваничівського району. Пояснив, що мав умисел на викрадення трьох контейнерів, які планував використовувати в господарстві для зберігання зернових. У вчиненому щиро розкаявся, просив врахувати, що він повністю відшкодував завдану злочином шкоду.

Також свідок ОСОБА_6 надав суду показання, що наприкінці березня 2021 року він приїхав з роботи додому. Вийшов з квартири на балкон, оскільки почув, що його кличе теща. Біля площадки побачив білий бус, який стояв впритул до сміттєвих баків. Коли вийшов на прибудинкову територію, то водій буса почав втікати, а він, ОСОБА_6 , побіг за автомобілем і, наздогнавши його, відкрив задні двері транспортного засобу. Але бус набрав швидкості і поїхав, долаючи всі перешкоди, зокрема бордюри, в напрямку зупинки громадського транспорту неподалік магазину «Смак». Свідок ствердив, що чоловік, який щось робив біля сміттєвих баків, а потім сів за кермо буса і втік, це саме обвинувачений ОСОБА_5 . Також впізнав його автомобіль і ствердив, що коли відкрились задні двері буса, то побачив у ньому один ящик для сміття. Чотири ящики залишились на місці на бетонній плиті.

Крім того, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні трьох крадіжок підтверджується дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме:

- повідомленням директора ВУКГ НМР від 30 березня 2021 року про викрадення контейнера для сміття зі спеціального майданчика для збирання сміття по вулиці І. Сірка, поруч з будинком № 5 та в районі гаражного масиву мікрорайону Шахтарський в місті Нововолинську;

- протоколом огляду місцевості від 25 березня 2021 року, зокрема, прилеглої території до будинку АДРЕСА_2 ;

- протоколом огляду місця події від 26 березня 2021 року, під час якого за місцем проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено два сміттєвих контейнери зеленого кольору;

- видатковою накладною № 106 від 30 листопада 2020 року, якою підтверджено вартість одного контейнера для сміття, що становить 2730 грн.;

- договором про закупівлю товару № 391 від 20 листопада 2020 року, укладеним між ТзОВ «АВ-ПРОМ» та ВУКГ Нововолинської міської ради, яким підтверджено придбання ВУКГ контейнерів для сміття.

Оцінюючи позицію сторони захисту, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку трьох контейнерів для ТПВ з різних майданчиків, які розташовані за різними адресами на території міста Нововолинська, і в такому випадку кожна крадіжка була самостійним епізодом, а не одиничним продовжуваним злочином, тому у діях обвинуваченого має місце повторність.

При цьому, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи захисника переглядалися в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду погодилася з оцінкою та висновками суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та визнала доводи апеляційної скарги захисника необґрунтованими.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , надала на них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.

Апеляційний суд зазначив, що повторність, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, відсутня при вчиненні продовжуваного злочину, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром.

Крім того, суд апеляційної інстанції також акцентував на тому, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку трьох контейнерів для ТПВ з різних майданчиків, які розташовані за різними адресами на території міста Нововолинська, і в такому випадку кожна крадіжка була самостійним епізодом, тому у діях обвинуваченого буде мати місце повторність, оскільки відсутня тотожність діянь.

Врахувавши наведене та оцінивши докази, які об`єктивно узгоджуються між собою, відображають реальну картину події, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанції, зокрема й щодо правильної кваліфікації дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Разом з тим, доводи захисника щодо можливості застосування до ОСОБА_5 приписів ст. 45 КК були висловлені лише за умови кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК, а тому також є неспроможними.

Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга захисника не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 27 січня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 травня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3