В И Р О К

Іменем України

20 вересня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003057 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сичавка, Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого помічником оператора на АЗС «WOG», мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Тридцятого грудня 2022 року о 08 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ЗАЗ Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по 128 км + 280 м автодороги «Київ-Чоп» зі сторони Гадзинка Житомирського району у напрямку м. Житомира, в порушення вимог пунктів 2.3 б) та 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, на перехресті нерівнозначних доріг, виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надав перевагу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по автодорозі «Київ-Чоп» зі сторони м. Києва у напрямку м. Новоград-Волинський.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Jetta» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 4-ї та 5-ї п`ясних кісток правої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Пасажир автомобіля «Volkswagen Jetta» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки голови, закритого перелому основної фаланги 5-го пальця лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Стороною обвинувачення такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Під час судового розгляду справи обвинувачений винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював та надав показання, які цілком відповідають висунутому обвинуваченню. Цивільний позов потерпілого не визнав та пояснив, що на момент аварії його автомобіль був застрахований в АТ «Страхова група «ТАС», а тому, на його думку, він не є належним відповідачем і цивільно-правову відповідальність за відшкодування потерпілому завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди має нести страхова компанія.

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим стороною захисту та потерпілим, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, вчиненим з необережності, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Не залишає суд поза увагою думку потерпілого ОСОБА_6 , який не наполягає на суворості покарання, відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого зі сторони потерпілого ОСОБА_8 , а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобігання нових злочинів у виді обмеження волі.

Водночас суд вважає, що хоча дії ОСОБА_4 носять характер необережних, все ж таки полягають саме в порушенні ПДР України, які він, як водій, повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. В даному випадку порушення обвинуваченим, навіть з необережності, обов`язку дотримуватися ПДР України призвело до порушень невід`ємних прав потерпілих на здоров`я. І наслідком такого порушення, на думку суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого права на керування транспортними засобами. Покарання без призначення такого додаткового покарання, на думку суду, не сприятиме досягненню мети покарання та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказане рішення суду ґрунтується на тому, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та запобіганню нових злочинів.

Разом з тим, зважаючи на особу обвинуваченого, наведені вище пом`якшуючі покарання обставини, які у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого необережного злочину, думку потерпілих, які не наполягали на суворості покарання, правову позицію прокурора, який просив призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі з випробуванням та з позбавленням права керувати транспортними засобами, суд вважає, що останнього можливо звільнити від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

У межах даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_6 звернувся з цивільним позовом про стягнення на його користь з обвинуваченого ОСОБА_4 195060 грн 80 коп. матеріальної шкоди, 196948 грн 46 коп. моральної шкоди та з АТ «Страхова група «ТАС» 30000 грн матеріальної шкоди, 61030 грн 82 коп. витрат на лікування, 3051 грн 54 коп. моральної шкоди. Цей позов, на думку суду, необхідно залишити без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 згаданого Кодексу визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Позивач вказує, що транспортний засіб відповідача ОСОБА_4 забезпечений страховим полісом №АТ2378502, тому шкода підлягає стягненню саме з АТ «Страхова група «ТАС», а різниця між страховими виплатами підлягає стягнення з винної особи.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Сторонами кримінального провадження та потерпілим не оспорюються обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину та останній повністю визнав себе винним у порушенні ПДР внаслідок чого сталась згадана дорожньо-транспортна пригода та потерпілому ОСОБА_6 була заподіяна матеріальна та моральна шкода. З метою відшкодування цієї шкоди потерпілий, використовуючи своє право щодо альтернативного порядку отримання страхового відшкодування, звернувся до ОСОБА_4 та страхової компанії з цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в межах кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, потерпілий не надав суду жодних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_4 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з вказаною страховою компанією, що позбавляє суд встановити страховий ліміт цивільно-правової відповідальності власника автомобіля «ЗАЗ Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З огляду на характер правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачами при вирішенні цивільного позову, суд вважає, що з метою недопущення порушення прав сторін, потерпілий може реалізувати своє право на відшкодування завданої вказаним злочином шкоди з наданням відповідних доказів у порядку цивільного судочинства, а відтак його цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого витрати пов`язані з проведенням експертиз.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 195060 грн 80 коп. матеріальної шкоди, 196948 грн 46 коп. моральної шкоди та з АТ «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду у розмірі 30000 грн матеріальної шкоди, 61030 грн 82 коп. витрат на лікування, 3050 грн 54 коп. моральної шкоди залишити без розгляду та роз`яснити, що потерпілий має право звернутися з цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 7362 (сім тисяч триста шістдесят дві) грн 27 коп. витрат на залучення експертів.

Арешт, накладений ухвалами Богунського районного суду м. Житомира від 09.01.2023 на автомобілі «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_2 та «ЗАЗ Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасувати та вказані речові докази повернути власникам або законним володільцям.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Потерпілим, які не були присутні у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: