Справа № 172/543/23
Провадження № 1-кп/172/51/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Васильківка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000029 від 23.02.2023року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в смт. Люблинець Ковельського району Волинської області, має вищу освіту, не одружений, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, який проходить військову службу на посаді розвідника розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , перебуває у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації і проходячи її на посаді розвідника розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 17.06.2022 року, перебуваючи за місцем тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання постановлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Луганської області вибув до м. Луцьк Волинської області, та діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця служби, 17.06.2022 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, а саме: місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 в умовах військового стану та проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби до моменту поки не прибув до військової частини НОМЕР_1 , тобто до 25.08.2022 року і повідомив про себе командуванню вказаної військової частини.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, у скоєному розкаявся, пояснив, що він був мобілізований у квітні 2022 року та вперше попав у бойову обстановку і тому злякався. Після того як він покинув службу перебував у лікарні з контузією та іншими хворобами. У серпні 2022 року сам повернувся до своєї частини для подальшого проходження служби. Щиро шкодує про скоєне. На даний час його призначено на посаду і жодних зауважень до служби немає.

Сторони у судовому засіданні не заперечували проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, посилаючись на недоцільність дослідження доказів щодо усіх обставин обвинувачення у зв`язку з повним їх визнанням та підтвердженням у судовому засіданні самим обвинуваченим.

Судом роз`яснені сторонам наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення їх можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ними обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння цих обставин та добровільність їх позиції.

З урахуванням повного визнання своєї винуватості, визнання та підтвердження обвинуваченим всіх обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий, є військовослужбовцем, бере участь у бойових діях.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю і розслідуванню кримінального правопорушення, позитивна характеристика з місця служби.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеристики особи обвинуваченого, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення нових злочинів можливе з призначенням йому відповідно до ст. 69 КК України основного покарання нижче нижчої межі, зазначеної в санкції ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, замінивши його на службове обмеження для військовослужбовців.

На досудовому розслідуванні судові експертизи не проводилися, речових доказів у справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Враховуючи обставини справи та особу засудженого, відповідно до вимог ст. 58 КК України суд вважає за можливе замість вказаного покарання призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 (двох) років службового обмеження з відрахуванням в дохід держави із суми його грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1