Справа № 405/2547/23
провадження № 1-кс/405/1237/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2023 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції у м. Кропивницькому клопотання старгошо слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2020 року № 0000281, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України про продовження строку триманння під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Петраковка Катеронопільського району Черкаської області, українцю, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

старший слідчий відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженню, в межах строку досудового розслідування, строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, відомості про яке 17.08.2020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000281 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в другій декаді серпня 2020 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у вечірній час, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебував у приміщенні житлової кімнати будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої разом із місцевою жителькою ОСОБА_9 .

Під час перебування у приміщенні житлової кімнати, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_9 вступити в статеві зносини, на що остання погодилась. Під час дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло ОСОБА_9 статевого органу ОСОБА_4 , які відбувалися на підлозі вказаної житлової кімнати будинку, останньому процес не надав очікуваного результату, у виді статевого задоволення. В цей момент у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 .

ОСОБА_4 , переслідуючи свій злочинний умисел, враховуючи факт відсутності сторонніх осіб та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, який посилював впевненість останнього у реалізації свого злочинного наміру, перебуваючи у положенні сидячи верхи на лежачій на підлозі ОСОБА_9 із столу, який знаходився поряд із місцем події, взяв предмет ззовні схожий на ніж.

В подальшому ОСОБА_4 , тримаючи предмет, ззовні схожий на ніж, у правій руці нахилився до верхньої частини тіла ОСОБА_9 та діючи умисно та цілеспрямовано, виконуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя останньої, бажаючи досягнення злочинного результату у вигляді смерті останньої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання наніс ОСОБА_9 предметом, ззовні схожим на ніж, один удар в область шиї, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї із пошкодженням м`яких тканин та кровоносних судин.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла на місці події.

В подальшому, з метою приховування слідів вчиненого злочину та трупу потерпілої, ОСОБА_4 за допомогою власної фізичної сили, лежачу на підлозі ОСОБА_9 , почав перетягувати до напівзруйнованого погреба, який розташований неподалік місця вчинення злочину, а саме за 200 метрів від будинку АДРЕСА_2 . Переконавшись в тому, що його дії ніким не помічені, ОСОБА_4 , тіло ОСОБА_9 вкинув на дно напівзруйнованого погреба, яке в подальшому приховав уламками цегли, шиферу та іншими предметами, після чого направився до власного домоволодіння.

25.02.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Слідчий в клопотанні просив продовжити підозрюваному запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що викладені у клопотанні та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання, просила задовольнити посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Підозрюваний та захисник у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, відомості про яке 17.08.2020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000281 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.к. 8 витяг з ЄРДР).

25.02.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.к. 39-40).

28.02.2023 ухвалою слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 15 год. 28 хв. 28.04.2023.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.04.2023 у вказаному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування до 25.06.2023 року.

Частиною ч.3 ст.199 КПК України визначено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою мають бути вказані обставини, які свідчать, про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості підозри:

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується протоколом огляду місця події від 16.02.2020 року (а.к. 10-11), протоколом огляду місця події від 27.10.2020 (а.к.12-13), висновком експерта (а.к. 14-16), протоколом огляду місця від 17.10.2022 (а.к. 17-19), протоколом огляду місця події від 18.10.2022 (а.к.20-23), протоколом допиту свідка (а.к. 24-25), протоколом допиту свідка (а.к.26), висновком експерта №164 (а.к. 27-30), протоколом про проведення НСРД (а.к. 31-33), висновком експерта (а.к. 34-38), повідомленням про підозру (а.к. 39-40), протоколом допиту підозрюваного (а.к. 42-44).

За практикою ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv. UnitedKingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Щодо ризиків передбачених ст. 177 КПК України:

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, суд приходить до переконання, що враховуючи: характер кримінального правопорушення, його тяжкість, обізнаність підозрюваного про коло свідків у справі, резонанс справи є всі підстави для висновку, що в даному випадку суспільний інтерес перевалює над презумпцією невинуватості і виправдовує такий спосіб втручання в особисту свободу особи, як застосування тримання під вартою.

Рішенням ЄСПЛ у справі « Воляник проти України» від 02 жовтня 2014 року зазначено, що допустимими для взяття й утримання особи під вартою є наявність таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному правопорушення, на даний час існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4

- усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 передбачений ч. 1 ст. 115 КК України за класифікацією статті 12 КК України належать до особливо тяжких кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачає можливість покаранняу виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, у рішенні ЄСПЛ по справі "Бессієв проти Молдови" суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні слідчого обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним та обґрунтованим ризик переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, підозрюваний може незаконно впливати на свідків, потерпілого, так як підозрюваному в разі визначення його винуватим, загрожує покарання строком від 7 до 15 років, а також з урахуванням бажання уникнути відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання та вагомості доказів обґрунтованості підозри, незаконно впливати на свідків, як тих, що вже допитані у проваджені і дають свідчення так і тих, що підлягають встановленню та допиту, з метою зміни та дачі показів останніми на його користь. Реальність настання вказаного ризику, підтверджена в т.ч. самими обставинами вчинення злочину, який йому інкриміновано, зокрема з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи із застосуванням насильства та внаслідок скоєння вказаного кримінального правопорушення, настали тяжкі та невідворотні наслідки у вигляді смерті людини. Крім того, фактичне місце проживання підозрюваного ОСОБА_4 , співпадає із місцем проживання свідків, очевидців скоєного злочину, в тому числі інших осіб (понятих), яких було залучено до участі у проведенні слідчих (розшукових) дій, пов`язаних із розслідуванням вказаного злочину та які стали свідками проведення вказаних слідчих (розшукових) дій, в допиті яких може виникнути необхідність, під час судового розгляду;

Оцінюючи обґрунтованість даного ризику, слідчий суддя виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, то слідчий суддя погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Також, слідчим у клопотанні про продовження запобіжного заходу та прокурором у судовому засіданні з розгляду даного клопотання доведено наявність ризиків передбачених п.п. 4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто вводити слідство в оману, ухилятись від викликів слідчого, прокурора та суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення, так як підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, скоєного проти життя та здоров`я особи, за яке, в тому числі, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років та внаслідок вчинення якого, настали тяжкі та невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.

Отже, ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які мали місце та були враховані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце у випадку перебування ОСОБА_4 на волі.

Викладене у своїй сукупності, свідчить, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися, завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливе у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих дій, а саме: долучити до матеріалів кримінального провадження висновок призначеної на підставі постанови слідчого судово-психіатричної експертизи; допитати в якості свідків осіб, присутніх під час огляду місця події 17.10.2022 та 18.10.2022, за місцем виявлення залишків кісток; з урахуванням отриманих в ході допитів відомостей та даних протоколів оглядів місця події, а також протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного, призначити додаткову судово-медичну експертизу та в подальшому, долучити до матеріалів кримінального провадження висновок зазначеної експертизи; провести огляд місця події за колишнім місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 , з метою виявлення слідів кримінального правопорушення; отримати аналітичну довідку від УОТЗ в Кіровоградській області за результатами опрацювання інформації мобільного оператора; у разі виявлення в ході огляду місця події слідів, предметів, призначити судові експертизи; за результатами проведення призначених судових експертиз, проведених слідчих (розшукових) дій, в тому числі зібраних в ході досудового розслідування доказів, повідомити ОСОБА_4 про кінцеву підозру; виконати вимоги ст. 290 КПК України, тобто надати доступ до матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику, а також потерпілій; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Зазначені слідчі та процесуальні дії необхідні для повного та всебічного з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України і його належної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, характеризуючи даних на підозрюваного та насамперед обставин і характеру вчиненого злочину, зокрема негативного його наслідку яким є смерть людини, що неможливо усунути, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує її гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 днів. З урахуванням зазначеного клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Водночас слідчий суддя відзначає, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст.176-179, 183, 197, 199, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 12 год. 25 хв. 21.04.2023 до 12 год. 25 хв. 19.06.2023 р.

Дата закінчення дії ухвали 12 год. 25 хв. 19.06.2023 р.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10