Провадження № 1-кп/161/1306/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 вересня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002023, що надійшов з Луцької окружної прокуратури 08.08.2023 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хотивель Старовижівського району Волинської області, українець, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого АДРЕСА_2 , українця, гр.України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого водієм КП «Луцькспецкомунтранс», не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 07.07.2023 о 14.40 год., керуючи автомобілем марки «DAF FT CF 75.310» р.н.з. НОМЕР_1 у с.Липини Луцького району Волинської області, здійснюючи рух у напрямку м. Луцька по автодорозі М19 сполученням «Доманове Ковель Чернівці Тереблече», яка має по одній смузі руху у кожному напряму, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну, при виявленні на проїзній частині автомобіля марки «Merсedes-Benz E290D» р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , яка рухаючись попереду у попутному напрямку зупинилась перед нерегульованим пішохідним переходом, що розташований неподалік будинку №34 вул. Шевченка, щоб надати дорогу пішоходу, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки автомобіля,що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригодиОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетної травми у вигляді перелому зуба 2-го шийного хребця з забоєм шийного відділу хребта, щоналежать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

-в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну;

-в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжке тілесне ушкодження визнав повністю. Суду дав показання, що 07.07.2023 в обідню пору керував автомобілем марки «DAF FT CF 75.310» р.н.з. НОМЕР_1 у с.Липини Луцького району Волинської області та рухався у напрямку м. Луцька. Під час керування був неуважним, не своєчасно вжив заходів до гальмування, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Merсedes-Benz E290D» р.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду та зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом. У вчиненому щиро розкаявся, ствердив про відшкодування матеріальної шкоди потерпілій на лікування та витрат закладу охорони здоров`я (щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодженого автомобіля, то має намір і її повністю відшкодувати) та просив суворо його не карати. Щодо наявного у нього права керування, пояснив, що керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу його сім`ї, він доглядає за батьками-пенсіонерами (матір потребує стороннього догляду), працює водієм КП «Луцькспецкомунтранс», в зв`язку з чим просив не позбавляти його права керування.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання, що 07.07.2023 в обідню пору в с.Липини керувала автомобілем марки «Merсedes-Benz E290D» р.н.з. НОМЕР_2 , зупинилась перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб надати дорогу пішоходу. В цей момент автомобіль марки «DAF FT CF 75.310» не вжив заходів для зменшення швидкості руху,в результаті чого відбулось зіткнення. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявляла, матеріальна шкода, пов`язана з заподіянням шкоди її здоров`ю відшкодована. Щодо міри покарання, то просить обвинуваченого суворо не карати, не призначати йому реального покарання у виді позбавлення волі, а також не позбавляти права керування транспортними засобами (про що подала також і письмову заяву).

Крім повного визнання своєї вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження,підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, добровільне відшкодування витрат на лікування закладу охорони здоров`я та потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд виходить із вимог ст.65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ст. ст.50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд насамперед виходить із позиції самої потерпілої, тобто особи, яка безпосередньо постраждала внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, при цьому, у категорії справ, де форма вини є необережною, саме позиція потерпілої, на думку суду, є визначальною: так, потерпіла ОСОБА_6 безпосередньо в судовому засіданні ствердила про відшкодування шкоди, пов`язаної з її лікуванням обвинуваченим, який щиро розкаявся у вчиненому, висловив жаль з приводу події злочину та щиро вибачився за скоєне, в зв`язку з чим, вона просила обвинуваченого суворо не карати (призначити покарання, що не буде пов`язане з відбуттям реальної міри покарання, а також не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування, про що подала письмову заяву), враховуючи також і особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав повністю, активно сприяв у розкритті вчиненого ним злочину, має постійне місце проживання, згідно довідки-характеристики Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області характеризується виключно з позитивної сторони, доглядає за своїми непрацездатними батьками-пенсіонерами, матір ОСОБА_7 є інвалідом (потребує постійного стороннього догляду), тому лише він забезпечує соціально-побутові питання сім`ї, він працює водієм КП «Луцькспецкомунтранс», де характеризується виключно позитивно;раніше не порушував вимог ПДР України та не притягувався до адміністративної відповідальності, тому суд, з врахуванням конкретних обставин даної справи та позиції потерпілої щодо покарання, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, суд враховує, що виключно право керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу ОСОБА_4 та його сім`ї, він працює водієм КП «Луцькспецкомунтранс», при цьому враховує, що під час скоєння ДТП він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також, що він не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР (протилежного в судовому засіданні не доведено), потерпіла також не наполягала на його застосуванні, тому суд не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень та відповідатиме вимогам ст.50 КК України.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України залишити за належністю законному володільцеві.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 12.07.2023 (в частині накладення арешту на автомобіль марки «Merсedes-Benz E290D» р.н.з. НОМЕР_2 ), відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, скасувати.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 286 ч.2 КК України, призначивши покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази:

- автомобіль марки «Merсedes-Benz E290D» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ,що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити за належністю законному володільцеві ОСОБА_6 .

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 12.07.2023 (в частині накладення арешту на автомобіль марки «Merсedes-Benz E290D» р.н.з. НОМЕР_2 ) - скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1