Cправа № 243/3262/23
Провадження № 1-кс/243/802/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника, адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, клопотання слідчого СВ ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , подане за матеріалами досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000501 від 19.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка Полтавської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, військовослужбовця військової служби під час мобілізації на особливий період, військова посада командир 3 відділення кулеметного взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , звання - солдат, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , подане за матеріалами досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000501 від 19.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відносно ОСОБА_4 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно клопотання, СВ ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, за процесуальним керівництвом Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152 від 09.03.2023, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді командира 3 відділення кулеметного взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 18 липня 2023 року приблизно о 19 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов за місцем тимчасової дислокації його підрозділу, яке розміщено у вказаному АДРЕСА_2 , а саме до території подвір`я буд. АДРЕСА_2 , де зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Під час спілкування між ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 наніс один удар головою в область лобу ОСОБА_9 , після вказаного удару ОСОБА_9 разом з ОСОБА_4 впали на землю, в цей час до них підійшов ОСОБА_8 з метою припинення бійки. Будучи обуреним діями ОСОБА_8 , солдат ОСОБА_4 , піднімаючись із землі за допомогою ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, тримаючи у правій руці ніж, який приніс із собою, наніс ним один удар в ліву половину грудної клітини ОСОБА_8 , спричинивши останньому колото-різане ножове поранення грудної клітини, проникаюче в порожнину перикарда, малий гемоперикард, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

19 липня 2023 року солдата ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19 липня 2023 року солдату ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема: протоколами огляду місця події, протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколами проведення слідчих експериментів зі свідками, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідками, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 , протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Метою обрання запобіжного заходу підозрюваному є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наразі, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який, передбачено понесення винною особою покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що свідки разом з ОСОБА_4 проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, при цьому, як військовослужбовець, маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків.Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

-вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного, що само по собі утворює склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

Неможливість застосування запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та, відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України, однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування недостатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_4 повинен повернутися до місця мешкання, реєстрації або місця служби, тобто на територію Донецької області до підрозділу військової частини НОМЕР_1 ,яка в будь-який час змінює своє місце розтушування, що створить умови та змогу ОСОБА_4 здійснювати вплив на свідків та переховуватися від органу досудового розслідування, крім того, підозрюваний зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від своїх показань.

Неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що є віддаленим містом від органу досудового розслідування та вказана адреса не перевірена органом досудового розслідування, разом з тим вказаний запобіжний захід в умовах воєнного стану, може створити негативну тенденцію для інших військовослужбовців, які умисно можуть вчиняти інші злочини, в тому числі й військові аби не захищати територіальну цілісність країни на лінії зіткнення, що може призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України, а тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду. Більше того, за таких обставин ОСОБА_4 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

Також необхідно брати до уваги і саму особистість підозрюваного, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо.

Крім того, можливість незаконного впливу на свідків, спрямовану на зміну їх показів в суді, наданих ними органу досудового розслідування, з метою перешкоджання доказуванню стороною обвинувачення перед судом усіх фактичних даних, які встановлені у ході досудового розслідування, порушує принцип змагальності кримінального провадження, визначений ст. 22 КК України. З огляду на це, слідчий вважає, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, не є достатнім.

Враховуючи, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, є процесуально доцільним не визначати підозрюваному ОСОБА_4 заставу у вказаному кримінальному провадженні.

21.07.2023 слідчим суддею Слов`янського міськрайонного суду Донецької області підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

З урахуванням часу повідомлення ОСОБА_4 про підозру, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні спливає 19.09.2023, проте, завершити досудове розслідування до вказаної дати не виявляється можливим через необхідність провести слідчі (розшукові) та процесуальні дії.

У зв`язку з наведеним 05.09.2023 слідчий звернувся до прокурора з клопотанням про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000501 від 19.07.2023 до трьох місяців. Вказане клопотання слідчого надійшло на адресу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони 11.09.2023.

На теперішній час ризики, покладені в основу обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, не зникли та не зменшилися, у зв`язку з чим сторона обвинувачення вважає, що утримання ОСОБА_4 під вартою є таким само актуальним, як і при обранні запобіжного заходу.

Соціальний статус підозрюваного на теперішній час не змінився, нові соціальні зв`язки не утворилися, керівництво військової частини до слідчого або прокурора з клопотанням про передання підозрюваного на поруки не зверталися, досудове розслідування не завершено, свідки не допитані в межах судового провадження в суді першої інстанції, тобто лишається актуальним ризик впливу підозрюваного на свідків.

Посилаючись на викладене вище, слідчий просить: продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утриманням останнього на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення строків досудового розслідування, а саме до 19.10.2023; не визначати ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив продовжити строк застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в обґрунтування своїх заперечень навела наступне. Статтею 199 КПК України закріплено правило, за яким клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Так, строк дії ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2023 року, якою до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, спливає 16 вересня 2023 року, натомість слідчий з клопотанням про продовження ОСОБА_16 строку тримання під вартою звернувся до суду лише 14 вересня 2023 року, що значно менше 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно містити відомості, зазначені у статті 184 цього Кодексу. Так, частиною першою статті 184 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити, зокрема: 1) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 2) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 3) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. В той же час, ніж, яким, за версією слідства, ОСОБА_16 завдав удар потерпілому ОСОБА_17 , був вилучений не у Прохорова, а у ОСОБА_18 , та не одразу після бійки, а через сім чи вісім годин. За цей період часу багато чого могло з цим ножом трапитись. Та у жодному абзаці відповідного протоколу огляду місця події від 19 липня 2023 року не зазначено, що на ножі маються сліди крові або взагалі будь-якої речовини. До того ж, у жодному абзаці протоколу огляду місця події від 19 липня 2023 року, на який посилається слідчий як на доказ вчинення ОСОБА_16 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не відображено, що на місці, де сталося ножове порання перикарду, наявні сліди крові чи будь-якої іншої рідини, схожої на кров. Допитаний 12 вересня 2023 року під час досудового розслідування в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_17 підтвердив, що реальна медична допомога йому була надана лише через тиждень після поранення, а саме у Трускавці; до цього лікування відбувалось шляхом вживання пігулок, накладення тампонів та застосування дренажів, що є неадекватним лікуванням поранення, порівняно з тим ступенем тяжкості поранення, за яким кваліфікує дії Прохорова слідчий. Крім того, потерпілий ОСОБА_17 під час цього допиту підтвердив, що після отримання ним поранення він попросив у побратима покурити та отримавши цигарку, викурив цю цигарку. Вказані обставини викликають у сторони захисту великий сумнів у кваліфікації дій ОСОБА_16 саме за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, адже після отримання поранення такого ступеня тяжкості, як про це зазначено у клопотанні слідчого про продовження строку тримання під вартою, щонайменше: 1) у будинку, на подвір`ї, де сталася бійка, мали залишитись сліди крові, які у протоколі огляду місця події, як вже було зазначено, зафіксовані не були; 2) операція мала бути проведена одразу, а не через тиждень після отримання поранення; 3) потерпілий після отримання поранення у серце не зміг би курити або ж таке куріння мало б для нього незворотні наслідки. Крім того, у додатках до клопотання про продовження строку тримання під вартою, окрім двох медичних довідок, які свого часу були долучені слідчим до клопотання про обрання ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, жодного іншого медичного документу на підтвердження саме такого ступеню тяжкості поранення, як його кваліфікує слідчий, немає. Натомість, долучені слідчим до клопотання ці дві медичні довідки не містять ані печатки медичного закладу, до якою за показаннями ОСОБА_17 його відвезли одразу після поранення, ані чіткого діагнозу. Діагноз, зазначений у цих довідках, із знаками питання. Жодного медичного документа із зазначенням діагнозу ОСОБА_17 без знаків питання або на підтвердження прийняття Радченка лікарнею міста Слов`янськ, куди за показаннями ОСОБА_17 його відвезли відразу після бійки, чи на підтвердження проходження ОСОБА_17 лікування саме від ножового поранення документи, долучені слідчим до його клопотання, не містять. Натомість, ОСОБА_17 не заперечує, що під час проходження свого лікування у медичному закладі він ходив у гори, що передбачає певне навантаження на серце, а лікарі йому сказали, що у нього не тяжке тілесне ушкодження, а ушкодження середнього ступеня тяжкості. В той же час, навіть підтвердження наявності у ОСОБА_17 тілесних ушкоджень середньої тяжкості матеріали кримінального провадження не містять. Таким чином, сторона захисту вважає, що підозра у вчиненні ОСОБА_16 кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 121 КК України, слідчим належним чином не обґрунтована. За таких обставин виникає питання - навіщо тримати особу під вартою за недоведеності головної обставини злочину та злочину саме такого ступеню тяжкості, на якому наполягає слідчий за відсутності будь-яких належних доказів на підтвердження цього ступнею тяжкості. Що стосується ризиків, то сторона захисту вважає необхідним зазначити таке. В частині ризику переховування Прохорова від органів досудового розслідування та суду. Сама по собі тяжкість покарання, окремо від інших ризиків, не свідчить про намір підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, ОСОБА_16 має на праві власності квартиру АДРЕСА_3 . У вказаній квартирі зареєстровано його місце проживання. До того ж, його батьки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які також є співвласниками цієї квартири, не заперечують проти тримання їх сина ОСОБА_16 під домашнім арештом саме у цій квартирі, про що вони надали письмові заяви. Також ОСОБА_16 одружений та виховує разом зі своєю дружиною ОСОБА_21 , місце проживання якої також зареєстроване у Гребінківському районі Полтавської області, її дитину. Вказане свідчить про міцні соціальні зв`язки ОСОБА_16 , які унеможливлюють його переховування від слідства та суду, адже він несе відповідальність, у тому числі й фінансову, не лише за себе, а і за свою дружину з дитиною та за своїх батьків, які, до того ж, є інвалідами, а отже потребують догляду та допомоги з боку фізично здорового чоловіка, який, щонайменше, може допомогти їм по домогосподарству. Крім того, вина ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ще не доведена, а тому у Прохорова відсутні підстави переховуватись від слідства, натомість, перебуваючи під домашнім арештом, а не під вартою, ОСОБА_16 так само не завадить слідству, але у нього буде можливість допомогти своїм батькам по домогосподарству. В частині можливості ОСОБА_16 незаконно впливати на свідків. Вказаний ризик слідчим та прокурором жодним чином не доведений, адже ОСОБА_16 не займає такої посади, яка дає йому можливість вплинути на свідків. Стороною обвинувачення жодним чином не доведено, що свідки якимось чином підпорядковані підозрюваному, що обумовлює ризик надання ними показань, вигідних ОСОБА_16 . Крім того, не лише застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою може запобігти спілкуванню підозрюваного зі свідками. Вказаному спілкуванню може так само завадити перебування ОСОБА_16 під домашнім арештом, адже він зареєстрований у місті Гребінка Полтавської області, натомість свідки події наразі перебувають у Донецькій області і несення ними служби у квартирі ОСОБА_16 наразі не передбачається. За таких обставин, з метою уникнення можливості впливу Прохорова на свідків, цілком достатньо застосувати до нього домашній арешт. До того ж, вже вирішено питання про допит свідків під час досудового розслідування у судовому засіданні, що має наслідком прийняття цих показань судом як таких, що безпосередньо надані свідками під час судового розгляду кримінального провадження по суті. В частині можливості Прохорова перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Слідчим у клопотанні про продовження строку тримання під вартою у цій частині дублюються два попередні ризики та зазначається про схильність Прохорова до самокаліцтва, проте, жодного доказу на підтвердження такої схильності Прохорова стороною обвинувачення не надано. Крім того, доводи слідчого та прокурора про можливі спроби ОСОБА_16 підробити документи взагалі не витримують жодної критики, адже ОСОБА_16 підозрюється не у вчиненні злочину, пов`язаного з підробкою документів, а у вчиненні злочину, пов`язаного з нанесенням тілесних ушкоджень. Таким чином, сторона захисту вважає, що ані слідчим, ані прокурором не доведена необхідність застосування до підозрюваного саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою та неможливість застосування до ОСОБА_16 домашнього арешту. Стосовно доводів слідчого про складнощі у реалізації такого запобіжного заходу як домашній арешт, то статтею 181 КПК України чітко визначений порядок застосування та реалізації такого запобіжного заходу як домашній арешт. Частиною третьою статті 181 КПК України чітко визначено, що ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Тобто у слідчого, який розслідує дане кримінальне провадження, відсутній обов`язок контролювати виконання Прохоровим запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Такий обов`язок з`явиться у співробітника органу поліції за місцем проживання ОСОБА_16 . В жодному положенні цієї статті не зазначено, що підставою для відмови у застосуванні до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є віддаленість органу досудового розслідування від населеного пункту, де особа тримається під домашнім арештом. Крім того, у разі необхідності проведення з підозрюваним слідчих (розшукових) дій, слідчий не позбавлений можливості доручити проведення таких дій іншому органу досудового розслідування в порядку ч. 6 ст. 218 КПК України. Отже, складнощі у реалізації стосовно ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, які існують виключно на думку слідчого, не можуть бути підставою для обрання стосовно ОСОБА_16 виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою. Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Так, що стосується ризиків, то слідчий у своєму клопотанні не лише не довів появи нових ризиків, а й не довів існування станом не теперішній час тих ризиків, які стали підставою для обрання ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою попередньою ухвалою слідчого судді. Що стосується потреби досудового розслідування у проведенні інших слідчих (розшукових) дій, то, по-перше, слідчий жодним чином не довів неможливість проведення таких дій під час перебування ОСОБА_16 не під вартою, а під домашнім арештом, а по-друге, необхідність проведення певних слідчих (розшукових) дій не може бути виправданням тримання особи під вартою. За таких обставин захисник просить обрати стосовно ОСОБА_16 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та призначити йому домашній арешт.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено наступне.

19.07.2023 о 08 год 40 хв ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт та тримання під вартою.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

19.07.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчим суддею встановлено, що наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000501 від 19.07.2023, згідно з яким 18.07.2023 року до ЧЧ ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець ВЧА4020, окремий стрілецький батальйон, посада командир третього відділення кулеметного взводу першої стрілецької роти, ОСОБА_4 в ході конфлікту наніс тілесні ушкодження військовослужбовцю ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , діагноз: ножове поранення грудної клітини ліворуч, поранення перикарду;

-протоколами допиту свідків ОСОБА_9 від 19.07.2023, ОСОБА_12 від 19.07.2023, ОСОБА_10 від 19.07.2023, які в своїх поясненнях підтвердили факт, що 18.07.2023, у вечірній час доби, військовослужбовець ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , спочатку розпочав бійку з військовим ОСОБА_9 , а потім завдав один удар розкладним ножем чорного кольору в область грудної клітини зліва іншому військовослужбовцю, ОСОБА_22 , який намагався ОСОБА_16 з ОСОБА_23 розняти. Після цього ОСОБА_4 пішов з подвір`я вказаного домоволодіння;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.07.2023, який розповів, що він є командиром стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , та з кінця травня 2023 його підрозділ розташовувався в смт Райгородок Краматорського району, військові проживали в різних будинках, самі адреси свідок не може назвати, але знає візуально, в яких саме будинках. Так, 18.07.2023 під час перевірки особового складу свідок з`ясував, що військовослужбовець ОСОБА_4 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 було оглянуто, стан сп`яніння склав 2,15 проміле. Шереметьєв в подальшому хотів ізолювати ОСОБА_4 від інших військових, та на під`їзді до смт Райгородок йому на зателефонував один із військових, повідомив, що ОСОБА_4 учинив бійку з іншими військовослужбовцями, в результаті чого один солдат отримав легкі тілесні ушкодження, а інший ножове поранення в області серця. Після цього ОСОБА_18 попрямував до ОСОБА_4 , розбудив його, після чого той розповів всі та показав місце події. Тоді ОСОБА_18 вилучив у Прохорова розкладний ніж чорного кольору з викидним лезом;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 19.07.2023, який повідомив, що 18.07.2023, в період часу з 19-00 до 20-00 год, він за проханням приїхав до домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживають військовослужбовці. Там, на подвір`ї, свідок побачив ОСОБА_4 з ножем в правій руці, ОСОБА_9 з розбитим обличчям. Руки ОСОБА_4 також були в крові, ОСОБА_16 кричав на ОСОБА_23 , стоячи навпроти нього. Коли ОСОБА_24 пішов оглянути ОСОБА_23 , він на подвір`ї побачив ОСОБА_8 з пораненням грудної клітини в області серця, наклав оклюзійну пов`язку та почав евакуацію ОСОБА_17 та ОСОБА_23 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2023 за участю свідка ОСОБА_14 , який розповів про подію, свідком якої він був ввечері 18.07.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , де він надавав медичну допомогу ОСОБА_22 , у якого була колото-різана рана в області серця. Коли ОСОБА_14 приїхав за вказаною адресою, він, стоячи біля воріт, побачив на подвір`ї домоволодіння, на відстані близько 10 метрів від нього ОСОБА_4 з ножем, розкладеним в правій руці. Навпроти ОСОБА_16 стояв ОСОБА_25 , вони сперечалися, позаду стояв ОСОБА_26 . Коли ОСОБА_16 побачив ОСОБА_24 , він припинив сперечатися та пішов в напрямку гаражу та городу. Коли ОСОБА_24 побачив, що у ОСОБА_23 розбите обличчя, він взяв аптечку та пішов надавати необхідну медичну допомогу. Вже увійшовши на подвір`я, свідок побачив ОСОБА_27 , який сидів на сходах з колото-різаною раною в області серця. Зі слів ОСОБА_17 поранення йому наніс ОСОБА_16 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 19.07.2023, який розповів, що 18.07.2023 він перебував з іншими військовослужбовцями по АДРЕСА_2 , вони разом вживали спиртні напої, коли в проміжок часу з 19-00 год до 20-00 год до подвір`я увійшов ОСОБА_28 та почав бійку з одним із товаришів ОСОБА_15 , на ім`я ОСОБА_29 . Потім хлопців розняли, а через деякий час ОСОБА_15 побачив військовослужбовця на ім`я ОСОБА_30 , у якого була рана в області грудної клітини;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2023 за участю свідка ОСОБА_15 , який розповів про подію, свідком якої він був ввечері 18.07.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , та показав, хто як був розташований за вказаною адресою. 18.07.2023 в період часу з 19-00 до 20-00 год ОСОБА_31 знаходився по вул. Гагаріна, 12 смт Райгородок зі своїми побратимами ОСОБА_8 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_29 . Потім з боку гаражу з`явився ОСОБА_4 , у якого почалася сутичка з ОСОБА_29 . Коли свідок побачив бійку між ОСОБА_16 та ОСОБА_23 , він разом з іншими хлопцями почав їх рознімати. Потім, коли ОСОБА_31 повернувся до свого стільця, до нього підійшов ОСОБА_34 та попросив цигарку. Тоді ОСОБА_31 побачив ушкодження в області серця ОСОБА_17 . Момент заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_17 свідок не бачив. Сутичку між ОСОБА_16 та ОСОБА_35 також не бачив;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2023 за участю свідка ОСОБА_9 , який все показав та розповів про подію 18.07.2023 за адресою: вул. Гагаріна, 12 смт Райгородок. Тоді у ОСОБА_23 виник конфлікт з ОСОБА_4 , вони побилися, хлопці, окрім ОСОБА_36 , який сидів на стільці біля сходів, почали ОСОБА_23 та ОСОБА_16 рознімати. Потім ОСОБА_16 підійшов до ОСОБА_17 , стояв від нього на відстані простягнутої руки. Момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 свідок не бачив, але бачив, як ОСОБА_16 складав свій ніж, а потім поклав у кишеню та направився в бік гаражу;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2023 за участю свідка ОСОБА_10 , який все показав та розповів про подію 18.07.2023 за адресою: АДРЕСА_2 . Свідок надав пояснення, аналогічні поясненням інших свідків, пояснив, що після бійки з ОСОБА_37 підійшов до ОСОБА_17 та махав перед ним ножем, а потім пішов в бік гаражу, а свідок тоді побачив поранення у ОСОБА_36 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2023 за участю свідка ОСОБА_12 , який все показав та розповів про подію 18.07.2023 за адресою: АДРЕСА_2 . Свідок пояснив, що 18.07.2023 близько 20-00 год він разом з іншими військовослужбовцями, ОСОБА_29 , ОСОБА_38 , ОСОБА_29 та ОСОБА_39 вживали алкогольні напої на території домоволодіння АДРЕСА_2 , коли до них прийшов військовослужбовець ОСОБА_40 «Проха», який був в стані алкогольного сп`яніння, на думку ОСОБА_12 . ОСОБА_40 та ОСОБА_29 почали битися, потім ОСОБА_30 хотів їх розмирити, але ОСОБА_40 «Проха» дістав з кишені розкладний ніж та наніс один удар в область грудної клітини зліва ОСОБА_41 , після чого пішов ОСОБА_42 » пішов з подвір`я;

-протоколом огляду місця події від 19.07.2023, який проводився в період часу з 02 год 58 хв по 03 год 15 хв, було проведено огляд предмета за адресою: АДРЕСА_4 , в приміщенні службового кабінету 311, в ході огляду якого командир стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільно видав працівникам поліції викидний ніж з рукояткою та лезом, чорного кольору. Рукоятка ножа виготовлена з металу та з автоматичними кнопками для здійснювання механізму викидання та фіксації леза. Лезо зроблено з металу сірого кольору, на якому маються зазубреності. Ніж було поміщено до паперового конверту з підписами всіх учасників;

-повідомленням про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;

-протоколом допиту самого підозрюваного ОСОБА_4 від 19.07.2023, який визнав, що 18.07.2023, знаходячись по вул. Гагаріна, 12 смт Райгородок, випадково завдав ОСОБА_43 тілесне ушкодження у виді ножового поранення. Підозрюваний пояснив, що він бився з ОСОБА_9 , а ОСОБА_17 намагався їх розняти, та ОСОБА_16 тоді завдав ОСОБА_17 один удар з необережності, з відмашкою, правою рукою, в якій знаходився ніж, та на момент удару ніж розкрився, удар припав у ліву верхню частину грудної клітини. Потім ОСОБА_16 поклав ніж до кишені штанів. Слідів поранення, крові підозрюваний не бачив ні на одязі ОСОБА_17 , ні на ножі;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 19.07.2023, який показав та розповів, за яких обставин завдав тілесні ушкодження ОСОБА_43 ;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2023, згідно з якими серед осіб на пред`явлених фотознімках свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 впізнали ОСОБА_4 як чоловіка, який 18.07.2023 по вул. Гагаріна, 12 смт Райгородок вдарив ножем ОСОБА_8 ;

-первинною медичною карткою на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , № 9938/62, згідно якої 18.07.2023 о 20-49 було надано допомогу ОСОБА_8 , який 18.07.2023 о 19-30 год отримав ножове поранення грудної клітини ліворуч, поранення перикарду;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 05.09.2023, який розповів, що він разом з військовослужбовцями ОСОБА_4 та ОСОБА_9 проживає тимчасово по АДРЕСА_2 . 18.07.2023 о 12-00 год у ОСОБА_23 та ОСОБА_16 розпочався конфлікт, ОСОБА_16 поліз битися до ОСОБА_23 , на що той його пихнув та вони вдвох з ОСОБА_23 пішли з дому на річку. Повернувшись назад, побачили, що ОСОБА_16 не заспокоївся, тоді пішли, купили горілку у місцевих мешканців та пішли до знайомих військовослужбовців до буд. АДРЕСА_2 , з якими також вживали спиртне. Близько 19-30 год 20-00 год до подвір`я по АДРЕСА_5 прийшов ОСОБА_16 та почав бити ОСОБА_23 , тоді ОСОБА_17 вирішив їх розборонити, підійшов до них, а ОСОБА_16 встав з ОСОБА_23 , дістав з кишені штанів розкладний ніж темного кольору та одним тичком вдарив тим ножем ОСОБА_8 в область серця, від чого потерпілий відчув пекучий біль. Після цього ОСОБА_4 пішов з подвір`я;

-протоколом проведенням слідчого експерименту 05.09.2023 за участю потерпілого ОСОБА_8 , який показав, яким чином ОСОБА_4 вдарив його ножем 18.07.2023.

Наявні на теперішній час у кримінальному провадженні докази свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що на теперішній час у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, встановлені під час розгляду клопотання органу досудового розслідування про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, вважаю, що на теперішній час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ймовірність переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, оскільки з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, останній може вчинити спробу переховування задля уникнення кримінального відповідальності.

Крім ризику переховування, слідчим також заявлений ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню.

Вказаний ризик вважаю також обґрунтованим та таким, що не зменшився, оскільки наразі проводиться досудове розслідування кримінального провадження, обвинувальний акт стороною обвинувачення не складений, свідки судом не допитані, а тому, враховуючи, що підозрюваний особисто знайомий зі свідками, вони є його бойовими товаришами та він обізнаний про їх місце перебування, а також про місце перебування потерпілого по справі, існує ймовірність того, що ОСОБА_4 може скористатися цим та, перебуваючи на волі, здійснити вплив на свідків по кримінальному провадженню, з метою змусити їх змінити небажані для нього свідчення, задля уникнення в подальшому кримінальної відповідальності.

Заявлені в клопотанні ризики, передбачені п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або може вчинити інше кримінальне правопорушення, вважаю такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового засідання. Слідчому судді не надано належних доказів того, що підозрюваний негативно характеризується за місцем проживання або несення служби, не надано доказів, що ОСОБА_4 притягався до кримінальної відповідальності, був засуджений, що, зі свого боку, може свідчити про схильність особи до порушення закону, громадського порядку або насильства.

Крім зазначеного, вважаю, що прокурором було доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та клопотання, що розглядається.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2023 було обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з дня затримання, тобто 19.07.2023 року, та до 16.09.2023 включно.

Доказів того, що обставини, які були прийняті слідчим суддею при обранні підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту суду не надано.

Постановою керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_44 від 13.09.2023 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000501 від 19.07.2023, до трьох місяців, тобто до 19.10.2023 включно.

Слідчий в своєму клопотанні просить продовжити строк застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення строку досудового розслідування, тобто до 19.10.2023 включно.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до положення ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що вказані обставини у їх сукупності та дані про особу ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Частиною першою статті 197 КПК України встановлено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Таким чином, враховуючи, що завершити досудове розслідування в строк до 19.09.2023 не виявляється можливим через те, що не отримані всі необхідні висновки експертиз, які мають доказове значення у кримінальному провадженні, зокрема, судово-медичної експертизи по вилученим речовим доказам, судово-психіатричної експертизи відносно підозрюваного ОСОБА_4 , після отримання повного пакету медичної документації на потерпілого ОСОБА_8 необхідно призначити судово-медичну експертизу з метою встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених останньому, отримати з військової частини висновок службового розслідування тощо, виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів до нього та звернутися до суду з обвинувальним актом, вважаю, що є законні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у межах строку досудового розслідування, який продовжено на підставі постанови керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_44 від 13.09.2023, на строк до 19.10.2023 року включно.

Саме цей запобіжний захід може в подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Що стосується заперечень сторони захисту проти заявленого клопотання, слідчий суддя приймає до уваги доводи щодо того, що наразі матеріали досудового розслідування кримінального провадження не містять чіткої кваліфікації ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, проте, зазначає, що сам характер тілесного ушкодження (колото-різана рана), покази свідків, які вказують саме на ОСОБА_4 , як на особу, яка спричинила таке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , покази самого ОСОБА_4 , який під час допиту 19.07.2023 підтвердив, що в ході розвитку подій 18.07.2023 у нього в руці був ніж і саме цим ножем він завдав удар ОСОБА_8 , - вказані обставини в своїй сукупності вказують на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Стосовно доводів захисника про недоведеність пред`явленої ОСОБА_4 підозри, варто зауважити, що наразі триває слідство та не всі необхідні слідчі (оперативні) дії проведені, в тому числі не проведена судово-медична експертиза з метою визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, проте, з огляду на вже зібрані та надані органом досудового розслідування письмові докази, покази свідків, потерпілого та самого підозрюваного, слідчим суддею вбачається реальна загроза настання зазначених вище ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наразі не зменшилися та не зникли. Доказів зворотного стороною захисту не надано, а отже більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, в тому числі домашній арешт, на якому наполягає сторона захисту, вважаю недостатніми та такими, що не забезпечать виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Стосовно заявлених вимог не визначати підозрюваному ОСОБА_4 суму застави, вважаю наступне.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, визначення або не визначення розміру застави в такому випадку це виключне право слідчого судді або суду.

Пунктом другим частини п`ятої статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім цього, вказаною статтею також передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, враховуючи особу підозрюваного, який раніше не судимий, будь-яких негативних характеристик відносно ОСОБА_4 з місця проходження військової служби слідчому судді не надано, з огляду на рівень матеріального забезпечення військовослужбовців, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, враховуючі тяжкість кримінального правопорушення, яке ОСОБА_4 інкримінується, суд вважає за можливе визначити підозрюваному заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму 134200,00 грн, та вважає, що застава в такому розмірі здатна запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

У разі внесення підозрюваним у будь-який момент до 19.10.2023 застави, вважаю за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, визначені частиною 5 статті 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , подане за матеріалами досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000501 від 19.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відносно ОСОБА_4 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти до закінчення строків досудового розслідування, тобто до 19 жовтня 2023 року включно.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Підозрюваний ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти у разі внесення застави у розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200,00 грн. (сто тридцять чотири тисячі двісті гривень 00 копійок), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем)на депозитний рахунок: UA0011792, отримувач коштів ТУ ДСА України в Донецькій області, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, , в будь-який момент протягом дії цієї ухвали, до 19 жовтня 2023 року включно.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу підозрюваний, без дозволу командира військової частини, слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну дислокації військової частини або місця несення служби;

4) утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим по кримінальному провадженню;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

У разі невиконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього вказаних вище обов`язків, до нього буде застосований інший запобіжний захід, а застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала про продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 14.09.2023 о 16-50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1