Справа № 592/3849/18
Провадження № 1-кп/592/39/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0003806, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2017 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

встановив:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

12.05.2023 прокурором ОСОБА_4 подано письмове клопотання від 08.05.2023 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою який закінчується, яке підтримав у судовому засіданні, оскільки на думку прокурора ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, раніше заявлені ризики передбачені п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились і продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 , з покладенням відповідних обов`язків. Обвинуваченим подано відповідне клопотання.

Суд, заслухавши клопотання та думку прокурора, обвинуваченого, захисника щодо продовження строку тримання під вартою, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню а клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, ухвалою суду від 01.12.2022 обрано запобіжний захід тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 до 30.12.2022 включно за наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою суду від 21.03.2023 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 по 16.05.2023 включно.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Згідно ст. 199 КПК України, при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Вирішуючи дане питання суд також враховує практику ЄСПЛ висловлену у своєму Рішенні від 12.02.2015 року у справі "Подвезько проти України" (заява № 74297/11) де Суд зазначив наступне: п.20. Суд нагадує, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (рішення у справах «Ладент проти Польщі» та «Хайредінов проти України».

На даний час не досліджені всі докази сторони обвинувачення: не допитані потерпілий, свідки сторони обвинувачення, не досліджені інші докази, не допитаний обвинувачений, у зв`язку з чим виконати всі процесуальні дії до закінчення строків дії запобіжного заходу не можливо.

Вивчивши обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 , клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що на даний час не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, також слід зазначити, що обвинуваченому пред`явлене обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину і у разі визнання його винуватим у вчиненні цього злочину, йому загрожує покарання на строк до 7 років позбавлення волі, тому від тяжкості покарання обвинувачений зможе ухилитись від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде суперечити п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від суду, можливість продовження злочинної діяльності були підставами для винесення ухвали про обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовженні такого запобіжного заходу. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою. У справі, що знаходиться на розгляді таких підстав навести вже неможливо, існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину та продовження злочинної діяльності, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, значно зменшились.

Відповідно ч. ч. 1 і 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст.194 КПК якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, якщо прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Згідно ч.6 ст.194 КПК обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Частиною 6 ст.181 КПК передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, його особу, наявність постійного місця проживання, сталі соціальні зв`язки, молодий вік, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_3 цілодобово залишати місце свого проживання.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 4 ст. 194 КПК України, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх для висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, як і не доведено недоцільності застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не погоджуючись з клопотанням прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе постановити ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково і застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 п. 1 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177, 181, 182 194, 199, 201, 202, 331, 350, 371, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- заборонити цілодобово залишати своє фактичне місце мешкання, за виключенням необхідності з`явитись до суду або у разі необхідності отримання медичної допомоги;

- утриматись від спілкування з потерпілим та свідками по кримінальному провадженню;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання у відповідний орган паспорт(и) чи інші документ(и), що дають право на виїзд за межі України.

Звільнити ОСОБА_3 з під варти негайно, після отримання ухвали.

Строк дії ухвали до 24.00 год. 07 липня 2023 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 та Сумське РУП ГУНП в Сумській області.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Сумському РУП ГУНП у Сумській області за місцем проживання обвинуваченого.

Сумському РУП ГУНП у Сумській області негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Ухвала в частині звільнення обвинуваченого з-під варти та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання її копії шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1