ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2874/23 Справа № 183/5862/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Під час судового засідання ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 14 вересня 2023 року, включно.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю.

В обґрунтування зазначає, що він майже три роки перебуває під вартою, з яких два з половиною роки справу в суді розглядала екс-суддя ОСОБА_11 , яка порушила розумні строку тримання його під вартою, а також відмовила у задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, повторному виклику свідків, а потім взагалі пропала. Крім того, зазначає, що новомосковська поліція схиляла і примушувала до давання завідомо неправдивих показань, підписів у протоколах слідчих дій, підкладання, підкидання предметів з метою їх подальшого вилучення і оформлення як доказів. При цьому, в судовому засіданні свідки зі сторони прокурора надали пояснення, що поліція їх змусила підписувати все, а також, що ніякого злочину вони не бачили, що ніхто нічого не вчиняв і все це брехня. Водночас, вказує, що він навіть не знає допитаних свідків, потерпілого та взагалі в той день знаходився за місцем свого мешкання, де спав.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю.

В обґрунтування зазначає, що він майже три роки перебуває під вартою. Дану справу розглядала екс-суддя ОСОБА_11 , яка порушила розумні строку тримання його під вартою, а також відмовила у задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, повторному виклику свідків, що, на його думку, свідчить про умисне неправильне тлумачення або викривлення фактів, подій встановлених слідством, не відображення у справі фактів і обставин, що спростовують обвинувачення, а також не звернення уваги на той факт, що свідків та потерпілого було схилено або примушено до дачі завідомо неправдивих показань.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, які наполягали на їх задоволенні, просили скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченим запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а також наявність, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, про наявність існування якого свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, про наявність якого свідчить те, що останній раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та через недовгий проміжок часу після відбуття покарання знову вчинив умисний корисливий особливо тяжкий злочин.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що згідно наданої апеляційному суду довідки про рух кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 після зміни складу суду було розпочато спочатку суддею ОСОБА_1 , який наразі триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, та наступне судове засідання призначено на 12 вересня 2023 року, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 14 вересня 2023 року, включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до них більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у вигляді домашнього арешту, на чому наполягають обвинувачені, оскільки вони не забезпечать їх належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

За таких обставин доводи обвинувачених про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК та підстав для продовження їм строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості інкримінованого їм кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не порушує їх права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Разом з тим, доводи обвинувачених про тривале перебування їх під вартою не є підставою для застосування до них більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд кримінального провадження триває, на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також під час апеляційного перегляду з`ясовано, що матеріали кримінального провадження досліджуються судом першої інстанції, з огляду на обсяг пред`явленого обвинувачення та доказів не встановлено затягування розгляду справи зі сторони суду чи прокурора.

Окрім того, доводи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо недоведеності їх вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 14 вересня 2023 року, включно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4