ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1977/23 Справа № 184/1122/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції

з ДУ «Вінницька УВП (№1)»),

засудженого: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції

з ДУ «Вінницька УВП (№1)»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відео конференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року за заявою засудженого ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за виключними обставинами,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Суд мотивував своє рішення тим, що доводи засудженого ОСОБА_8 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через заміну призначеного йому покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі є безпідставними. Посилання засудженого ОСОБА_8 на рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.02.2021 р., є помилковим про те, що положення про призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі визнано "неконституційними". Так, у вказаному рішенні Конституційним Судом України зазначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі не суперечить загальним засадам Конституції, однак є необхідність створення механізму умовно-дострокового звільнення або заміни покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у вигляді довічного позбавлення волі, оскільки положення ст. 81, 82 КК України не передбачають такого права. Крім того, на момент розгляду вказаної заяви було прийнято ряд нормативно правових актів, якими врегульовано порядок звернення і передбачено можливість заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

На вказане рішення засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, просить переглянути вирок суду за виключними обставинами та замінити йому довічне позбавлення волі на покарання на певний строк. На обґрунтування своїх вимог вказує, що оскаржуване рішення постановлено незаконним складом суду, оскільки саме цим складом суду вже розглядалось аналогічне клопотання. З цього приводу складу суду заявлено відвід, однак його залишено без задоволення.

Також звертає увагу, що усі неточності у законодавстві трактуються на користь засудженої особи. Вказує, що на час його арешту в Україні діяв кримінальний кодекс 1960 року та Конституція України 1996 року, що є юридичними протиріччям з питання призначення покарання у виді смертної кари. Суд призначаючи йому покарання не мав права призначати покарання у виді смертної кари, оскільки таке покарання суперечить Конституції України та в подальшому були визнані неконституційними. У зв`язку із цим, вирок щодо нього повинен бути переглянутим та призначено покарання на строк не більше 20 років позбавлення волі.

Звертає увагу, що заміна покарання повинна була проводитись не за законом України №1483 від 22.02.2000 року, як про це зазначив суд, а відповідно до ряду рішень Конституційного суду України, згідно з якими на той період призначення покарання було можливе лише до 20 років.

Наголошує, що в законодавстві відсутня необхідність заміняти смертну кару саме на довічне позбавлення волі, разом з цим, покарання у виді смертної кари не було, а тому і замінювати було нічого, оскільки покарання йому призначено не законно.

Враховуючи норми Кримінального кодексу 1960 року, за яким щодо нього ухвалено вирок, максимальне покарання, яке йому могло бути призначено, це 25 років позбавлення волі.

Також просить зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 25.12.1998 року по 14.09.1999 року.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 459 КПК України виключними обставинами визнаються встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Дніпропетровського обласного суду від 22 липня 1999 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 140 ч. 4, 141 ч. 4, 17 ч. 2 - 81 ч. 4, 142 ч. 3, 117 ч. 4, 118 ч. 2, 93 п.п. «г», «ж», «з» Кримінального кодексу України (у редакції 1960 року) та призначено остаточне покарання у вигляді смертної кари розстріл з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Верховного суду України від 14.09.1999 року вказаний вирок стосовно ОСОБА_8 залишено без змін.

Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 23.06.2000 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 22.07.1999 стосовно ОСОБА_8 змінено та останньому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Кримінальний кодекс України в редакції 1960 року містив положення про смертну кару як виняткову міру покарання, у тому числі й за умисні вбивства, вчинені за обтяжуючих обставин (зокрема, ст. 93 КК).

Конституційний Суд України у Рішенні № 11-рп/99 від 29 грудня 1999 року визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Кодексу в редакції 1960 року, які передбачали смертну кару як вид покарання.

Відповідно до Закону України від 22 лютого 2000 року № 1483 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» (далі по тексту - Закон № 1483) смертну кару було замінено на довічне позбавлення волі.

Верховна Рада України шляхом прийняття Закону № 1483 привела Кодекс 1960 року у відповідність із вказаним Рішенням Конституційного Суду України. У цьому Законі комплексно вирішені питання, що стосувалися заміни смертної кари як виду кримінального покарання таким видом покарання, як довічне позбавлення волі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та мотиви ОСОБА_8 щодо перегляду вироку за виключними обставинами, колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду України, на яке посилається засуджений, визнано неконституційним вид покарання, до якого його засуджено, а не норму закону в цілому, за якою він визнаний винуватим і відбуває покарання, отже вказані обставини не можуть вважатися виключними в розумінні положень ч. 3 ст. 459 КПК України і не є підставою для перегляду кримінальної справи по суті.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що існуючі на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 відповідні санкції статей Кримінального кодексу 1960 року не втратили альтернативний характер та не передбачали покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк лише до п`ятнадцяти років, оскільки Кримінальний кодекс 1960 року встановлював безальтернативну санкцію - позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років - за умисне вбивство без обтяжуючих обставин (стаття 94 КК 1960 року). Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання (стаття 93 Кодексу 1960 року).

Альтернативний характер санкцій статей Кодексу 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.

Отже, доводи засудженого щодо можливості призначення йому покарання лише до 15 років позбавлення волі, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відсутні підстави для перегляду вироку Дніпропетровського обласного суду від 22 липня 1999 року щодо ОСОБА_8 саме за виключними обставинами за тих обставин, на які посилається засуджений.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Змістовний аналіз КК України в частині сутності покарання у вигляді довічного позбавлення волі визначає, що за своїм змістом це є найсуворіше покарання, передбачене чинним законом України про кримінальну відповідальність, при цьому законодавцем передбачено альтернативні варіанти застосування інститутів, що передбачають дострокове звільнення від відбування призначеного покарання та заміну покарання іншим.

Попри це законодавцем підтримано правову позицію відносно того, що вищевказане покарання є необхідним для забезпечення завдань кримінального закону.

Колегія суддів звертає увагу, що виходячи зі змісту заяви засудженого ОСОБА_8 , останній хоче пом`якшити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі. Разом з цим, діючим законодавством урегульований інститут заміни довічного позбавлення волі на більш м`яке, шляхом внесення змін до ст. 82 КК України, а тому засуджений ОСОБА_8 , має право звернутися до суду з відповідним клопотанням в порядку виконання вироку суду.

Судом першої інстанції проаналізовано доводи, викладені засудженим ОСОБА_8 в його заяві, на підставі чого суд прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність у проваджені виключних обставин та залишення заяви засудженого без задоволення.

Оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а підстав для її зміни або скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року за заявою засудженого ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді