Справа № 1-820/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоіжжя ОСОБА_1 , розглянувши клопотання (заяву) про зняття арешту з майна боржника, подану ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у кримінальній справі № 1-820/10, розглянутій в порядку КПК 1960 року,-

ВСТАНОВИЛА:

11.05.2023 до суду надійшла вказана заява, за змістом якої ініціатори звернення просять зняти арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений відповідно до постанови слідчого Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_4 про накладення арешту від 13.08.2010.

За змістом заяви, заявникам належить по 1/3 частині вказаного нерухомого майна (квартири) на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08.10.2007, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради. В межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України слідчим накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 . ОСОБА_3 засуджена вироком суду із призначенням покарання, зокрема, у виді конфіскації 1/2 частини майна. Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2012 у справі №0827/3407/12 за заявою Шевченківського ВДВС Запорізького ГУЮ зазначений арешт скасований, але постанова до виконання не пред`явлена, відповідно, арешт не знятий. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

На підставі наведеного заявники просять суд задовольнити заяву, розглянути питання за їх відсутності.

Судом надіслано запит до Центрального відділу ДВС у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса).

Запит суду виконаний 03.07.2023 (вх.№ ЕП-2605/23 від 03.07.2023).

Вивчивши клопотання, матеріали кримінальної справи в частині питання, що розглядається, суддею встановлено підстави для повернення заяви без розгляду у зв`язку із таким.

Встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.12.2012 у справі №1-820/10 ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України та із застосуванням ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 частини майна. Крім того, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.06.2010 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 частини майна.

05.01.2011 до Шевченківського відділу ВДВС ЗМУЮ (т.с.2 а.с.156) надіслано виконавчий лист про конфіскацію 1/2 частини майна, належного ОСОБА_3

28.03.2012 головний державний виконавець ОСОБА_5 , за погодженням із начальником Шевченківського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_6 , звернувся до суду із заявою про зняття арешту з майна боржника в порядку виконання вироку суду. Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя (т.с.2 а.с.211) для забезпечення виконання вироку суду в частині конфіскації майна ОСОБА_3 заяву задоволено, знято арешт з 1/3 частини нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , який застосовано слідчим 13.08.2010. 11.04.2012 копію постанови скеровано до Шевченківського відділу ДВС. Даних про її виконання у справі немає.

За даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління (м.Дніпро), наданим у додатках до клопотання, яке не засвідчено належним чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла у м.Запоріжжі Запорізької області (Шевченківський район) ІНФОРМАЦІЯ_3 . Настання смерті ОСОБА_3 , за твердженням сторони заявника, зумовило звернення до суду.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №329418947 від 18.04.2023, сформованою департаментом адміністративних послуг за заявою ОСОБА_3 (додана до клопотання заявників), нерухоме майно (р.№21903640), а саме, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 66,48 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м, з 28.01.2008 зареєстрована по 1/3 частці на праві спільної часткової власності за ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, р.№ НОМЕР_1 від 08.10.2007, виданого Шевченківською районною адміністрацією ЗМР.

За даними з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: р.№ обтяження №10142803, зареєстровано 13.08.2010 реєстратором П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови про накладення арешту на майно, б/н від 13.08.2010, винесеною слідчим Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 на 1/3 частку вказаної вище квартири.

Згідно з відповіддю Центрального ВДВС у м.Запоріжжі ПМУ МЮ (м.Одеса) від 03.07.2023, отриманою судом засобами електронного листування, виконавче провадження ВП №23757305, що здійснювалось на підставі виконавчого листа від 05.01.2011 №1-820, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 13.01.2011, про конфіскацію 1/2 частини майна, належного ОСОБА_3 на користь держави, завершено.

Так, 17.01.2011 відкрито виконавче провадження, про що повідомлено суд (т..2 а.с.170-171). Постановою державного виконавця ОСОБА_8 від 16.05.2012 виконавчий документ повернутий стягувану (п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна). Згідно з відповіддю ЗМ БТІ за боржником зареєстрована 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08.10.2007, видане Шевченківською РДА ЗМР.

Проте, згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя №2-3736/11 від 01.12.2011 дане свідоцтво визнане недійсним. Копія постанови державного виконавця досліджена судом на знаходиться у справі (т.с.2 а..214).

Виконавчий лист щодо конфіскації 1/2 частини майна засудженої повторно звернуто до виконання 16.05.2013. Проте виконавчий документ повернуто стягувачу з тотожних підстав.

Крім того, у відповіді начальник відділу ДВС О.Пенязев зазначає, що постанова суду від 06.04.2012 виконана не була. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Відповідно, матеріали виконавчого провадження не збереглися.

Суддею встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/19565607), рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі 2-3736/11 від 01.12.2011, яке набрало законної сили 13.12.2011, позов Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №3» до районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», (треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 ), - про скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, - задоволено. Визнано недійсними розпорядження № 3134р Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської Ради від 05.10.2007 р. та свідоцтво № 21770 від 08.10.2007 р. про право власності на житло, видане Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської Ради.

Повертаючи заяву без розгляду, суддя виходить з такого.

Відповідно до ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року), який був чинний на моментприйняття рішення про накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Згідно з ч.1-3 ст.404 КПК України (в ред. 1960 року), Вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніш як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" 6-14).

Частиною 1 статті 409 КПК України 1960 року визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства», у порядку, передбаченому ст.411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, якщо вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства 13.08.2010, тобто, до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова проарешт майна не діє, адже питання скасування арешту розглянуто за заявою Державної виконавчої служби.

Проте, положеннями КПК України (в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього tp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1768/ed_2012_11_19/pravo1/KD0007.html?pravo=1#1768" title="Кримінально-процесуальний кодекс України">Кодексу передбачалося лише після прийняття рішенняпро призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі ст.174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року.

За наявності кримінального провадження власник чиінший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Проте, арешт на спірне нерухоме майно накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, оскільки постанова слідчим була винесена 13.08.2010, а новий КПК набрав чинності 13.04.2012.

Таким чином, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відтак, якщо арешт майна накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 №2-3392/11, від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 № 6-26цс13.

Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження залишається незмінним - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження. Проте, якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 p., то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

За приписами ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

За змістом ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За таких обставин, оскільки встановлений інший порядок розгляду зазначених клопотань, крім того, зазначене питання вже було предметом судового розгляду, суддядійшла до висновку про необхідність повернути клопотання без розгляду, адже його розгляд по суті унеможливлений внаслідок порушення порядку звернення до суду.

Разом з тим, заявникам слід роз`яснити, що вони не позбавлені права звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.1, 26, 369-372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання (заяву) про зняття арешту з майна боржника, подану ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у кримінальній справі № 1-820/10, повернути без розгляду.

Роз`яснити, що заявники мають право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1