УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 Справа №607/14572/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні №0001154, на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.4 ст.186 КК України,-

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці.

У поданому клопотанні зазначено: «Верховною радою України 24 лютого 2022 року прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року.

В подальшому, Верховною Радою України 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2119-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Також, Верховною Радою України 21 квітня 2022 року прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2212-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Також, Верховною Радою України 21 травня 2022 року прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2212-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Так, 27 липня 2022 року, близько 23 години 00 хвилин у ОСОБА_4 , раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, який перебував біля лавки поблизу під`їзду № 2, будинку АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення повторного, відкритого викрадення чужого майна із застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, 27 липня 2022 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , який перебував біля лавки поблизу під`їзду № 2, будинку АДРЕСА_1 , де маючи на меті заволодіти чужим майном, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїй дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків в ході словесного конфлікту із ОСОБА_6 підійшов до нього застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та завдав незначних ударів кулаком потерпілому в область обличчя з метою його дезорієнтації.

В подальшому, ОСОБА_4 , відкрито викрав у останнього з правої руки шляхом ривка мобільний телефон торговельної марки «Motorola» Moto E6S моделі «ХТ2053-1», ЕМЕІ 1: НОМЕР_1 , ЕМЕІ 2: НОМЕР_2 об`ємом пам`яті 4/64 GB, сірого кольору.

Заволодівши майном потерпілого, ОСОБА_4 , з місця події втік, після чого 28 липня 2022 року о 09 годині 38 хвилин реалізував в ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» (№ 42), що розташований за адресою: бульвар Т. Шевченка, 14 в м. Тернополі, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 2816, 33 гривні.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КГПС України, підставою для продовження застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою продовження застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання ризикам:

- вчиняти інші злочини;

- переховуватися від суду з метою уникнення покарання;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інші злочини є те, що обвинувачений, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не погашена в установленому законом порядку, не має постійного джерела доходу, та офіційно не працевлаштований, на шлях виправлення не став, а вчинив новий тяжкий злочин в умовах воєнного стану в Україні.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може навмисно переховуватись від суду є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який у випадку доведення його винуватості передбачено покаранні у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, таким чином з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини обвинувачений може навмисно переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

У даному випадку ОСОБА_4 не стійкий до спокуси заволодіння чужим майном, про що свідчать не погашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів та схильність до їх вчинення, ніде не працює.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на ще недопитаних в судовому засіданні потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні, є те, що ОСОБА_4 відоме місця проживання потерпілого та свідка, так як інформація про них міститься в матеріалах кримінального провадження, з якими обвинувачений ознайомлений, та усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним діяння, може навмисно схиляти потерпілого та свідка до зміни наданих раніше показань чи до відмови давати показання, що негативно вплине на судовий розгляд кримінального провадження.

Таким чином, вище викладене свідчить про неможливість запобігання переліченим ризикам, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечення належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, його належну поведінку, шляхом застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_4 можливо застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Обґрунтування неможливості запобігання ризику, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів: застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до суду, а також може вчиняти нові злочини, та як зазначено вище, не дотримуватиметься виконання покладених на ного обов`язків, передбачених КПК Україн; застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним діяння, може ухилятися від суду та вчиняти нові злочини.»

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечила з приводу задоволення клопотання, оскільки вважає необгрунтованим ризик впливу на потерпілого та свідка, оскільки, потерпілий на даний час допитаний, а не допитаний свідок відбуває покарання в Коломийській виправній колонії, тому вплив на нього є неможливим. Щодо ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, то даний ризик висловлений як припущення. Крім того, на розгляді в суді стосовно ОСОБА_4 є ще одне кримінальне провадження, у якому ОСОБА_4 сумлінно з`являвся на судові засідання, що спростовує ще один ризик висловлений прокурором - можливість переховування від суду та слідства. У зв`язку з наведеним просить суд застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби за місцем проживання останнього.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав доводи захисника.

Ознайомившись із клопотаннями сторін, наявними матеріалами судового провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно в умовах воєнного стану. Однак суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому вказаний запобіжний захід обвинуваченому продовжено, востаннє ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2023 року.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальше його продовження щодо ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не зменшились та продовжують існувати зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 може: вчиняти інші злочини; переховуватися від суду з метою уникнення покарання; незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інші злочини є те, що обвинувачений, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не погашена в установленому законом порядку, не має постійного джерела доходу, та офіційно не працевлаштований, на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину в умовах воєнного стану в Україні.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може навмисно переховуватись від суду є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покаранні у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, таким чином з метою уникнення відповідальності, обвинувачений може навмисно переховуватися від суду. У даному випадку ОСОБА_4 не стійкий до спокуси заволодіння чужим майном, про що свідчать не погашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів та схильність до їх вчинення, ніде не працює.

Також доведеним є ризик того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на ще недопитаного в судовому засіданні свідка є те, що ОСОБА_4 відоме місце перебування свідка, тому усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним діяння, він може навмисно схиляти свідка до зміни наданих раніше показань чи до відмови давати показання, що негативно вплине на судовий розгляд кримінального провадження.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання прокурора у клопотанні на можливість обвинуваченим незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки потерпілий на даний час допитаний.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено, а тому, суд відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності підстав, для продовження строку тримання під вартою та обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Посилання адвоката ОСОБА_5 на ту обставину, що свідок ОСОБА_7 відбуває покарання в Коломийській виправній колонії, тому вплив на нього є неможливим, суд оцінює критично, оскільки факт перебування вказаного свідка у виправній колонії не виключає можливості будь-якого впливу на нього зі сторони обвинуваченого у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Доказів існування інших обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення або відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду також не надано, тому клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Суд вважає, що у даному випадку реальне існування ризиків, які не є абстрактними та ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідка, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду, оскільки жоден із більш м`яких не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 8, 22, 94, 177, 178, 182, 183, 198 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 15 серпня 2023 року.

Строк дії ухвали закінчується 15 серпня 2023 року в 23 год. 59 хв.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1