Єдиний унікальний номер 937/6112/22
Провадження №1-і/333/141/23
УХВАЛА

Іменем України

11 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 13 квітня 2021 року, приблизно о 20 годин, знаходячись в приміщені будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті, умисно наніс не менше чотирьох ударів ножем в область задньої поверхні рудної клітини та один удар вказаним ножем, в ділянку шиї ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді:

- дві рани задньої поверхні грудної клітки зліва в ділянці лопатки, що не проникали у плевральну порожнину, рана задньої поверхні шиї, які лікувалися хірургічно, та згідно висновку СМЕ № 175, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- одиночне поранення задньої поверхні грудної клітки зліва (з локалізацією шкірної рани на рівні 6-7 ребер по при хребетній лінії), що проникло до лівої плевральної порожнини з ушкодженням нижньої частки лівої легені та розвитком лівобічного гемотораксу (200 мл рідкої крові у лівій плевральній порожнині), одиночне поранення задньої поверхні грудної клітки зліва (з локалізацією шкірної рани на рівні 9-го міжреберного проміжку по лопатковій лінії), що проникало до правої плевральної порожнини з розвитком малого правобічного гемотораксу (10 мл рідкої крові у плевральній порожнині), які згідно висновку СМЕ № 175, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, однак ОСОБА_4 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_6 , так як його дії були припинені свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а потерпілому було надано своєчасну медичну допомогу.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на вбивство, а саме умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. З ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

16.04.2021 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2023 року продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до 16.07.2023 року (включно).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Наразі термін запобіжного заходу спливає, а тому сторона обвинувачення вважає за необхідне звернутися до суду з таким клопотанням посилаючись на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, враховуючи наведені обставини, вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний/обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Вважає, що даний запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого:

- особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання підозрюваним/обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Відсутність таких осіб, а також достатнього рівня доходів унеможливлює також застосування відносно обвинуваченого запобіжних заходів у вигляді особистої поруки;

- запобіжний захід у вигляді застави судом може не встановлюватися щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що вважаю, унеможливлює застосування відносно підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, при цьому, прошу суд врахувати відомості, які вказують на фактичну неможливість проживання обвинуваченого за місцем його теперішнього проживання та реєстрації, з метою запобігання встановленим ризикам.

Викладене свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, при застосуванні/продовженні до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що його незаконно утримують значний час під вартою, судовий розгляд кримінального провадження не відбувається, у зв`язку з чим просив скасувати запобіжний захід відносно нього.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечувала, підтримала позицію обвинуваченого.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.04.2021 ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайсуду Запорізької області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2023 ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.09.2023 (включно).

Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

При розгляді клопотань учасників процесу, суд враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (Vlasov v. Russia), №78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, саме ця обставина може підвищувати ризик переховуватись обвинуваченої від суду настільки, що інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не зможуть запобігати такому ризику і саме цим раніше керувався суд при вирішенні питання щодо доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії», ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати на те, що вона маловірогідна.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії»).

Однак, необхідно враховувати, що тривалість проведення досудового розслідування та судового слідства поступово зменшує наявні ризики і таке зменшення може бути настільки суттєвим, що для їх запобіганню може бути застосовані інші більш м`які запобіжні заходи, а кожний факт продовження тримання особи під вартою потребує детального дослідження існуючих ризиків у сукупності із урахуванням тривалості їх застосування в поєднанні з іншими факторами.

Відповідно до вимог ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина друга статті 179 в редакції Закону № 1791-VIII від 20.12.2016\

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Таким чином, незважаючи на те, що прокурором в судовому засідання доведено наявність ризиків, а саме: з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, може переховуватися від суду, суд вважає що існує можливість запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Підсумовуючи наведене, суд вважає необхідним відмовити прокурору в задоволені клопотання про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_4 під вартою, оскільки тривалість попереднього ув`язнення в даному випадку до мінімуму зменшила наявні ризики, а саме обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою більше двох років. Крім цього, матеріали кримінального провадження на теперішній час знаходяться в приміщенні Мелітопольського міськрайсуду Запорізької області, в свою чергу територія Мелітопольського району являється окупованою військами рф, на даний час матеріали справи не відновлені, тобто в суді відсутні будь які матеріали кримінального провадження для здійснення судового розгляду справи відносно ОСОБА_4 . Тому з огляду на дані обставини суд вважає задовольнити клопотання захисника і обвинуваченого, змінивши запобіжний захід з тримання під вартою на більш мякий особисте зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000445 від 14.04.2021 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого та його адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду, залежно від стадії кримінального провадження, за кожною вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) не відлучатися за межі Запорізької області без дозволу прокурора або суду.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу вручити під розпис ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його захиснику, прокурору, а також направити для відома начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1