Справа №585/478/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/514/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2022 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у клопотанні про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього дії Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Своє рішення суд першої інстанції мотивує тим, що судом не встановлено, що утримання останнього в умовах слідчого ізолятора після набрання вироком законної сили було безпосередньо пов`язано із розглядом кримінального провадження за його обвинуваченням, як і відсутні у матеріалах рішення про залишення особи в умовах СІЗО з цих підстав, тому вказаний термін, а саме з 27.02.2020 року до 09.09.2020 року, не підлягає зарахуванню у строк відбування покарання, оскільки перебування в СІЗО після набранням вироком законної сили не є попереднім ув`язненням, а являється строком відбування покарання у виді позбавлення волі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, задовольнити його клопотання та перерахувати строк попереднього ув`язнення з а період з 27.02.2022 по 09.09.2022, 27.02.2021 по 06.09.2021 року.

В обгрунтування апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_6 зазначає, що Закон України №838-VIII від 26.11.2015 року застосовується до всіх осіб щодо яких на момент набрання чинності цього закону вступив в законну силу обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю. Вказує, що судом не були враховані періоди з 27.02.2022 по 09.09.2022, 27.02.2021 по 06.09.2021 року коли він перебував в ДУ «Харківськи слідчий ізолятор».

Судовий розгляд проведено без участі учасників судового провадження, відповідно до вимог ст.406 КПК України оскільки всі учасники : засуджений ОСОБА_6 його адвокат ОСОБА_7 , та прокурор направили до апеляційного суду свої клопотання про розгляд справи без їх участі.

Тому перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина 1 ст.404КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі, строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено обчислювати з моменту затримання, тобто з 15 вересня 2015 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 року, зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15 вересня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року вирок Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року залишено без змін. Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 весь строк попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону N 838-VIII один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 15 вересня 2015 року по 27 лютого 2020 року (а. с. 17).

Відповідно до розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року набрав законної сили 27 лютого 2020 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2020 року по справі № 585/2597/20 у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, відмовлено.

Згідно довідки ДУ "Роменська ВК (№56)" від 31.05.2022 року ОСОБА_6 станом на 14.06.2022 року відбув 11 років 2 місяців 11 днів позбавлення волі, перебував під вартою з 15.09.2015 року по 27.02.2020 року.

Закон України №838-VIII від 26.11.2015, застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цього Закону вступив в законну силу обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Строк тримання під вартою після набрання вироком законної сили і до дати прибуття в установу виконання покарання не є строком попереднього ув`язнення, та не може бути до нього включений, так як це не передбачено ч. 5 ст. 72 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, помякшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 29 серпня 2018 року, Справа №663/537/17, Провадження №13-31кс18, констатує, що:

- «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - не тотожні поняття. Норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України;

- зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його);

- Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції при вирішенні його клопотання у порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, було встановлено, що на дату вчинення злочину на ОСОБА_6 поширювалась дія ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), та, згідно вироку та ухвали суду, що набрали законної сили, було зараховано строк попереднього ув`язнення на умовах визначених цим законом, до набрання вироком законної сили, до 27.02.2020 року включно

На підставі викладеного, колегією суддів не встановлено, що утримання останнього в умовах слідчого ізолятора після набрання вироком законної сили було безпосередньо пов`язано із розглядом кримінального провадження за його обвинуваченням, як і відсутні у матеріалах рішення про залишення особи в умовах СІЗО з цих підстав, тому вказаний термін, а саме з 27.02.2020 року до 09.09.2020 року, не підлягає зарахуванню у строк відбування покарання, оскільки перебування в СІЗО після набранням вироком законної сили не є попереднім ув`язненням, а являється строком відбування покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали судового провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі, оскаржене судове рішення є належним чином обгрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2022 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону України №838 VIII від 26.11.2015 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4