УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 359/633/18

провадження № 51-3992ск23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції,на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2017 року і остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року вказаний вирок місцевого суду скасовано.

ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 309 КК на підставі ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурорпосилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить змінити ухвалу апеляційного суду, процесуальні витрати віднести на рахунок держави та вирішити долю речових доказів.

На обґрунтування касаційних вимог зазначає, що апеляційним судом взагалі не вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів всупереч положенням статей 100, 126 КПК.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому, він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст. 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Щодо доводів касаційної скарги прокурора про незазначення в оскаржуваній ухвалі рішення про стягнення процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою апеляційного суду ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 309 КК на підставі ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Судове рішення апеляційного суду не містить вирішення питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Водночас КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17).

Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Означене у касаційній скарзі прокурора питання щодо розподілу процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК, згідно з якою процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, яке відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК не було вирішено під час ухвалення судового рішення, може бути вирішене в порядку статей 537, 539 КПК. Воно не вплинуло на законність та обґрунтованість прийнятого правильного по суті судового рішення у цьому кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, наявність у кримінальному процесуальному законі процесуальних механізмів щодо виправлення певних неістотних порушень в порядку виконання судового рішення у кримінальному провадженні, допущених судами нижчих інстанцій, є тим процесуальним запобіжником, який вказує на відсутність підстав для скасування певного судового рішення. Натомість у процедурі виконання судового рішення можуть вирішені усі питання, які залишились поза увагою судів попередніх інстанцій та невирішення яких не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Суд вважає, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3