Справа № 461/3026/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/612/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вощанці, Самбірського району, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.3 ст. 190 КК України до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено заставу.

Вирішено питання застави та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами одноразової допомоги внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ, будучи у відповідності до наказу Головного Управління МВС України у Львівській області №626о/с від 01 вересня 2015 року звільненим з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №4 роти дорожньо-патрульної служби відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львова ГУМВС, діючи з корисливих мотивів, достовірно знаючи, про підстави та умови отримання такої, передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року, у лютому 2018 року, більш точний час не встановлено, перебуваючи в приміщенні Головного управління Національної поліції у Львівській області, що за адресою: м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, усвідомлюючи, що в період проходження служби на стаціонарному лікуванні в Комунальну закладі Городоцької районної ради Городоцької ЦРЛ не перебував та постанова ВЛК №90 від 19 грудня 2017 року, якою констатовано факт причино-наслідкового зв`язку захворювання з проходженням служби в ОВС, отримана ним на підставі підробленого медичного документу, шляхом обману, звернувся із письмовою заявою до ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок отримання захворювання в період проходження служби в ОВС, до якої долучив отриману на підставі підробленої виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми №027/о за №6410 від 05 вересня 2014 року, постанову медичної ВЛК ДУ ТМО МВС України по Львівській області №90 від 19 грудня 2017 року видану на ім`я ОСОБА_7 (на час звільнення зі служби 01 вересня 2015 року), якою встановлено причино-наслідковий зв`язок захворювання з проходженням служби в ОВС, виписку з акту огляду МСЕК форми №157-1/0 від 06 лютого 2018 року, яким останньому надано третю групу інвалідності пов`язану з проходженням служби в ОВС та довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках форми №158/0 від 06 лютого 2018 року №002778 серії 12ААА, у відповідності до якої ступінь втрати професійної працездатності становить із 45% і пов`язане із проходженням служби в ОВС, при цьому, ввівши в оману членів ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області щодо правомочності вказаних документів. На підставі заяви та поданих ОСОБА_7 вказаних документів, ліквідаційною комісією ГУМВС підготовлено та затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-12 «Про міліцію» та у відповідності до платіжного доручення №219 від 20 грудня 2018 року перераховано кошти на розрахунковий рахунок останнього в розмірі 264 300 грн., як одноразову грошову допомогу, якою ОСОБА_7 шляхом обману заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди Головному управлінню міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, яка у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до примітки до ст. 185 КК України є великим розміром.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, у вчиненні ним інкримінованого злочину, зазначає, що вирок суду є незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Наголошує, що в ході досудового розслідування ОСОБА_7 не визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відмовлявся надавати експериментальні зразки свого підпису та почерку, вину визнав лише в ході судового розгляду.

Вважає, що у даному випадку відсутні обставини, які пом`якшують покарання.

Просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2023 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді шести років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

На апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення, в якому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим

Вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував щодо нього інститут умовного звільнення і належно мотивував своє рішення.

Покликається на те, що призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Наголошує, що суд правильно встановив обставинами, які пом`якшують покарання - повне визнання вини та щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім цього акцентує, що відмовляючись 14 жовтня 2022 року від відібрання зразків підпису перебував у статусі свідка, а статусу підозрюваного набув в лютому 2023 року і жодних перешкод щодо проведення експертизи не чинив.

Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великому розмірі.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка згідно положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання, обираючи між законними альтернативами, керуючись поняттям судового розсуду, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари як мети покарання, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання вини і щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, призначив таке в межах санкції ч.3 ст. 190 КК України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, підставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, навівши у вироку переконливі мотиви на підтвердження прийнятого рішення.

Таким чином, колегія суддів об`єктивно констатує, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відтак, на переконання колегії суддів, застосування відносно обвинуваченого інституту, так званого умовного звільнення, не суперечить загальним засадам призначення покарання і забезпечить досягнення його мети та в даному конкретному випадку слугує шансом для ОСОБА_7 виправитися.

Отже, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4