Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 червня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2023 року у кримінальному провадженні за №0001945 від 16.06.2021 року та № 0000112 від 09.01.2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Дубно, Рівненської області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє: 05.06.2020 року вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України засуджено до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 02.05.2022 року вироком Млинівського районного суду Рівненської області за ч. 2 ст.146 КК України засуджено до 2 років позбавлення волі,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Рівне, громадянина України, українця, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 19.05.2022 року вироком Рівненського міського суду Рівненської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.2 ст.307, ч.2 ст.185, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361 КК України засуджено до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч. 2 ст.190 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України і призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України із врахуванням вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 02.05.2022 року шляхом часткового складання покарань призначено ОСОБА_6 покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05.06.2020 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня затримання, тобто з 16.06.2021 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 16.06.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 обрано до набрання вироком законної сили, але не більше , ніж на шістдесят днів, тобто до 12 травня 2023 року у виді тримання під вартою.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 187 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 190 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України із врахуванням вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 19.05.2022 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня затримання, тобто з 17.06.2021 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 17.06.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 обрано до набрання вироком законної сили , але не більше, ніж на шістдесят днів, тобто до 12 травня 2023 року у виді тримання під вартою.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 08 травня 2023 року продовжено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2023 року.

Цивільний позов Приватного підприємства «Фармацевтична компанія «Здорова країна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Приватного підприємства «Фармацевтична компанія «Здорова країна» 9249 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Приватного підприємства «Фармацевтична компанія «Здорова країна» 7749 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 924 грн. 94 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 908,00 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнуто субсидіарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в дохід держави 6006 грн. 70 коп. витрат на залучення експерта.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, 16 червня 2021 року, приблизно о 04 год. 00 хв., ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом отримання першої медичної допомоги, незаконно проникли у приміщення аптеки ПП «ФК «Здорова родина», що знаходиться по вул. Дубенська, 44в, в м. Рівне, де вчинили напад на потерпілу ОСОБА_10 , в ході якого погрожували застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилось у погрозі вбивством та приставлені до тіла потерпілої ножа, після чого ОСОБА_6 незаконно заволодів належними ОСОБА_10 речами, які знаходилися в її особистій сумці, а саме грошовими коштами в сумі 134 грн., навушниками до мобільного телефону вартістю 120 грн. та зарядним пристроєм до мобільного телефону вартістю 100 грн., а також належними ПП «ФК «Здорова родина» двома тестами для визначення вагітності марки «INNOVITA» загальною вартістю 187,88 грн. та одним тестом для визначення вагітності марки «INNOVITA ULTRA» вартістю 55,16 грн., а ОСОБА_7 незаконно проник до сховища каси аптеки, звідки викрав належні ПП «ФК «Здорова родина» грошові кошти в сумі 18255,93 грн., після чого нападники залишили місце події через вікно.

Окрім цього, у період часу з 25 жовтня 2021 року по 11 квітня 2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в камері № 20 ДУ Рівненський слідчий ізолятор, що за адресою: м. Рівне, вул. Дворецька 116, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, шляхом обману розмістив в соціальній мережі Інтернет на сайті «ОЛХ» завідомо неправдиве оголошення про здачу квартири в оренду у м. Рівне.

Після чого, 09 січня 2022 року точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з метою власного матеріального збагачення, керуючись корисливим мотивом, надав неправдиву інформацію громадянину ОСОБА_11 про те, що він згідно оголошення розміщенного в соціальній мережі Інтернет на сайті «ОЛХ» може йому надати в оренду житло на довготривалий термін та в подальшому отримав від останнього грошові кошти в сумі 3500 гривень, чим завдав ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 09 січня 2022 року, о 11 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно з метою власного матеріального збагачення, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, керуючись корисливим мотивом, надав неправдиву інформацію для громадянки ОСОБА_12 про те, що він згідно оголошення розміщенного в соціальній мережі Інтернет на сайті «ОЛХ» може їй надати в оренду житло на довготривалий термін та в подальшому отримав від останньої грошові кошти в сумі 3500 гривень, чим завдав ОСОБА_12 майнову шкоду на вказану суму.

31 березня 2022 року, о 14 год. 40 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно з метою власного матеріального збагачення, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента Українивід 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, керуючись корисливим мотивом, надав неправдиву інформацію для внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_13 про те, що він згідно оголошення розміщеного в соціальній мережі Інтернет на сайті «ОЛХ» може йому надати в оренду житло на довготривалий термін та в подальшому отримав від останнього грошові кошти в сумі 4000 гривень, чим завдав ОСОБА_14 майнову шкоду на вказану суму.

Також, 11 квітня 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно з метою власного матеріального збагачення, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента Українивід 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, керуючись корисливим мотивом, надав неправдиву інформацію для внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_15 про те, що він згідно оголошення розміщенного в соціальній мережі Інтернет на сайті «ОЛХ» може їй надати в оренду житло на довготривалий термін та в подальшому отримав від останньої грошові кошти в сумі 8600 гривень, чим завдав ОСОБА_15 майнову шкоду на вказану суму.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання внаслідок суворості.

Зазначає, покликаючись на положення ч.2 ст. 66 КК України, про можливість визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 тяжкої хвороби, а наслідки травми в значній мірі вплинули на стан здоров`я та встановлено додатковий діагноз.

Вважає, що враховуючи стан здоров`я ОСОБА_7 , а також щире каяття, доцільно застосувати положення ст. 69 КК України з призначенням більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 187 КК України.

Просить пом`якшити призначене оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 покарання, визнати останнього винним у вчиненні кримінальних правопорушень, прередбачених ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання за ч.3 ст. 187 КК України 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст. 190 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст. 70 КК України із врахуванням вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 19.05.2022 троку призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи винність останнього в інкримінованому кримінальному правопорушенні, встановлені судом обставини його вчинення обвинуваченим та призначений йому вид покарання позбавлення волі, вважає вирок відносно ОСОБА_6 незаконним, ухваленим за умов неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, яке поллягає у незастосуванні судом норм ст. 69 КК України, які пілягали застосуванню.

На думку захисника, судом при призначенні покарання не враховано в поєднанні з наведеними у вироку обставинами (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих зхбитків) низку обставин, які можуть бути підставою для пом`якшення покарання ОСОБА_6 з застосуванням положень ст. 69 КК України: його позивну характеристику за період проходження строкової військової служби; незадовільний стан здоров`я, участь перед затриманням у цьому кримінальному провадженні у програмі замісної терапії з метою лікування стану залежності внаслідок вживання опіоїдів. Вважає, що відповідно до ч.2 ст. 69 КК України та доводів апеляційної скарги, підстав для призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді конфіскації майна у цьому кримінальному провадженні немає.

Просить змінити оскаржуваний вирок суду у частині призначеного ОСОБА_6 покарання. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 187 КК Eкраїни із застосуванням ст. 69 КК україни у виді позбавлення волі на строк, який не перевищує 5 років без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст. 70 КК України із врахуванням вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 02 травня 2022 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, який не перевищує 5 років, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю виhоків до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 червня 2020 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк, який не перевищує 5 років 3 місяців, без конфіскації майна. У решті вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_6 08 травня 2023 року звернувся до Рівненського апеляційного суду з «доповненням до апеляційної скарги», яке надійшло на адресу суду 11 травня 2023 року з проханням застосувати відносно нього положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, покликаючиcm на позитивну характеристику в період проходження військової служби, незадовільний стан здоров`я, визнання вини, щире каяття, бажання якнайшвидше повернутися додому, допомагати батьку, влаштуватись на роботу, створити сім`ю, стати корисним для суспільства і наближати перемогу, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги, відповідно, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників в інтересах обвинувачених, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників в інтересах обвинувачених не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та правильність кваліфікації їх дій за ч.3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням в інше приміщення чи сховище, а також ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду та не перевіряються, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисників в інтересах обвинувачених щодо суворості призначеного судом покарання, то, на думку колегії суддів, вони не знайшли свого підтвердження, виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання, яке є адекватним характеру вчинених дій та даним про особу обвинувачених.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст.69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України), то, на переконання колегії суддів, обраний судом першої інстанції вид та міра покарання кожному з обвинувачених за інкриміновані злочини в межах санкції частини статті, з призначенням покарання, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ч.4 ст. 70 КК України та остаточного покарання останньому на підставі ч.1 ст. 71 КК України з застосуванням відповідних принципів, є пропорційним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 . Погоджується колегія суддів і з обраним судом видом та мірою покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинені злочини в межах санкцій частин статей з застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та ч.4 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання.

При цьому суд першої інстанції врахував при призначання покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суспільну небезпеку вчиненого та тяжкість кримінального правопорушення, який відноситься до особливо тяжких злочинів, дані щодо особи винного, який повністю визнав себе винним, раніше судимий, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин проти власності, посередню характеристику, те, що перебуває під спостереженням у лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів. До обставин, які пом`якшують покарання судом віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих збитків. Як обставину, яка обтяжує покарання судом враховано рецидив злочинів. За таких обставин, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував суспільну небезпеку вчинених ним злочинів, стіпунь їх тяжкості, які, відносяться до особливо тяжких та нетяжких, відповідно, дані про особу обвинуваченого, який визнав себе винним, раніше судимий, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочини проти власності, посередню характеристику, те, що під спостереженням у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання судом враховано рецидив злочинів та прийшов до обґрунтованого висновку про виправлення ОСОБА_7 лише в умовах його ізоляції від суспільства.

З огляду на заначене, у даному кримінальному провадженні, як видно з матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

Колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним» та наголошував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

За наведеного, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених злочинів, дані про особу обвинувачених, які неодноразово судимі, з призначенням відповідних покарань, застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням (відносно ОСОБА_6 ), заміною покарання (відносно ОСОБА_7 ), що не призвело до позитивних змін в особистості обвинувачених і не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, належних висновків для себе не зробили та знову вчиняли загалом корисливі злочини проти власності, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим мінімальне покарання за ч.3 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 в межах санкції ч.2 ст. 190 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення останніх, попередження вчинення ними нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів звертає увагу, що найбільш небезпечним корисливим злочином проти власності, пов`язаним з незаконним обертанням чужого майна на користь винного або інших осіб є розбій. Його обов`язковим додатковим об`єктом виступають життя і здоров`я потерпілих, що є найбільшою соціальною цінністю.

При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим. На переконання колегії суддів таких даних відносно обвинувачених у даному кримінальному провадженні не встановлено, а спосіб та характер вчиненого вказують на підвищену суспільну небезпеку обвинувачених та неможливість досягнення мети покарання, зокрема, виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів за умов призначення покарання більш м`якого ніж передбачено законом.

Відтак доводи апеляційних скарг щодо можливості призначення більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання, беручи до уваги і дані про особу обвинувачених, зокрема, ті, на які покликається сторона захисту в апеляційних скаргах, які не впливають на ступінь суспільної небезпечності, ані вчиненого злочину, ані особи винних та не є безумовною підставою в даному випадку для зміни вироку в частині призначеного покарання, виходячи з вимог ст. 69 КК України, застосування якої не є обов`язковим для суду, а є його дискреційними повноваженнями, які повинні відповідати принципу верховенства права.

У матеріалах провадження відсутні будь-які дані про неможливість відбування обвинуваченими покарання у виді позбавлення волі за станом здоров`я. Крім того, чинним законодавством передбачено надання різного виду медичної допомоги засудженим лікарняними закладами відповідно до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами).

З огляду на викладене, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2023 року відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 187 КК України і ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 190 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ? в той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3