Номер провадження: 11-кп/813/1519/23
Справа № 522/4756/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000136, внесеному до ЄРДР 23.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено відносно ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 15 липня 2023 року включно.

Продовжено відносно ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 15 липня 2023 року включно.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та запобігти доведеним прокурором ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, перебуваючи на свободі, кожен із обвинувачених може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на їх особу, міцність соціальних зв`язків, обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними.

Крім того, суд вважав за необхідне не визначати розмір застави, у зв`язку із тим, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є необгрунтованою, невмотивованою, та такою, що постановлена всупереч як вимогам КПК України, так і Конституції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на наступне:

- в ухвалі суду не викладено самі обставини, які свідчили про існування ризиків в розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого, аніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання ризикам з посиланням саме на конкретні докази;

- судом не перевірено, чи містять матеріали кримінального провадження достатні дані, що обвинувачений є громадянином України, має реєстрацію та постійне місце проживання, постійно проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , де характеризується позитивно. Має неофіційну роботу, працевлаштований за договором найму. На обліку у лікарів психіатрів та нарколога не перебуває, зловживання алкогольними напоями чи наркотичними засобами не має, до кримінальної відповідальності раніше не притягався, раніше не судимий;

- обвинувачений не має наміру переховуватись від органів слідства та суду;

- суддею в порядку КПК України та практики Європейського суду з прав людини не було розглянуто можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Посилаючись на викладені обставини, захисник просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронного засобу контролю.

Ухвала суду першої інстанції в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не оскаржується.

Позиції учасників судового розгляду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний суд звертає увагу що клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило, у зв`язку із чим, апеляційний суд вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000136, внесеному до ЄРДР 23.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання нею процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на недоведеність необхідності застосування відносно обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу та неможливості застосування біль м`яких заходів апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається з обґрунтованих висновків суду, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачений ОСОБА_9 може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- зважаючи на обставини інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, ОСОБА_9 перебуваючи на волі, будучи обізнаним про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винними, буде мати можливість переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає, ризик впливу на вказаних осіб, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом. Крім того, обвинувачений проживає за місцем мешкання свідків та обізнаний про те, хто саме є свідками, тому не виключає можливостей, що останній зможе незаконно впливати на свідків у справі;

- ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, однак, на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності, що свідчить про певну схильність обвинуваченого до противоправної поведінки. Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного прибутку та стабільного джерела доходу, має місце ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вдатися до спроб вчинення інших злочинів з корисливих мотивів.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про наявність у обвинуваченого місця реєстрації та проживання, де характеризується позитивно, апеляційний суд приймає до уваги такі доводи, проте зазначає, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені судом, та не дають достатніх підстав вважати, що зазначений соціальний фактор в умовах притягнення до кримінальної відповідальності, будуть мати стримуючи дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000136, внесеному до ЄРДР 23.01.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4