КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000175 від 15.07.2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000175 від 15.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 321, ч. 4 ст. 321, ч. 1 ст.320 КК України вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 13» білого кольору, в прозорому чохлі, з сім-картою з номером НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 ; ІМЕ2: НОМЕР_3 ; код-пароль - НОМЕР_4 ; два аркуші паперу, на яких наявні рукописні написи номерів телефонів та імена; мобільний телефон марки «Iphone 5s» білого кольору, без карток мобільного оператора, у вимкненому стані, ІМЕІ1: НОМЕР_5 ; флеш носій інформації марки «SanDisk» модель «Cruzer Edge» ємкість 16 GB, серійний номер: SDCZ51-016G BL151025366B; ноутбук марки «АСЕR» чорного кольору та зарядний пристрій шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000175, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Апелянт вказує на те, що майно не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно винесена без належного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що саме мобільні телефони чи інші елекронні інформаційні системи маютьважливе доказове значення для кримінального провадження, а саме було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберегли на собі йогосліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вищезазначеного кримінального провадження. Окрім того посилається апелянт на те, що слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував положення ст.168 КПК України, та не звернув увагу на те, що дозвіл на вилучення електронних інформаційних систем, мобільних терміналів систем слідчим суддею не надавався, а лише на зняття інформації з них. При цьому власник майна добровільно надала усі необхідні коди доступу до мобільного телефону марки «Iphone 13», інші пристрої захисту не містили. Також апелянт вказує на те, що в клопотанні прокурором не зазначається про необхідність проведення експертного дослідження вилучених електронних інформаційних систем та мобільних терміналів.

В судове засіданні апеляційної інстанції учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу у їх відсутність, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КК України.

Дослідивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та належне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що Слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000175 від 15.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 321, ч. 4 ст. 321, ч. 1 ст.320 КК України. Під час досудового розслідування встановлено що упродовж 2021-2022 років на території Білоцерківського району група осіб, до якої входять: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , здійснюють незаконний збут сильнодіючих лікарських засобів.

Так, організатор вказаного угрупування ОСОБА_11 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , використовує транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser 150», державний номерний знак НОМЕР_6 , який спільно із своєю дружиною ОСОБА_9 , налагодив постачання кодеїновмісних препаратів, а також постачання сильнодіючих лікарських засобів до аптеки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для подальшого їх збуту фармацевтами у вказаній аптеці.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою до вищезазначеного угрупування залучили ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які безпосередньо здійснюють збут сильнодіючих лікарських засобів «Димедрол» і кодеїновмісних наркотичних засобів «Кодтерпін ІС» без відповідних рецептів в приміщенні даної аптеки.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування з метою забезпечення збереження речових доказів звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на мобільні телефони та комп`ютерну техніку з метою його збереження.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні органу досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.

Що стосується доводів апелянта про те, що клопотання органу досудового розслідування про арешт майна розглянуто без додержання вимог ст.168 КПК України і тимчасово вилучене майно підлягало поверненню, то вони не заслуговують на увагу колегія суддів, так як слідчий суддя при розгляді клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на вищезазначене майно дотримався вимог ст. 170 КПК України, за якою арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. При цьому колегія суддів зважує увагу на тому, що вилучене майно визнано речовим доказом. Постановою слідчого від 01.03.2023 призначено проведення судової компютерно - технічної експертизи (т.1 а.с.83), зазначена постанова із об`єктами дослідження направлена до Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки Українидля встановлення обставин у даному кримінальному провадженні.

Також, колегія суддів вважає, що апелянт не підтвердив належними доказами обставин, за якими він вважає, що дане майно не стосується кримінального провадження, яке розслідується.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000175 від 15.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 321, ч. 4 ст. 321, ч. 1 ст.320 КК України вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 13» білого кольору, в прозорому чохлі, з сім-картою з номером НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 ; ІМЕ2: НОМЕР_3 ; код-пароль - НОМЕР_4 ; два аркуші паперу, на яких наявні рукописні написи номерів телефонів та імена; мобільний телефон марки «Iphone 5s» білого кольору, без карток мобільного оператора, у вимкненому стані, ІМЕІ1: НОМЕР_5 ; флеш носій інформації марки «SanDisk» модель «Cruzer Edge» ємкість 16 GB, серійний номер: НОМЕР_7 -016G BL151025366B; ноутбук марки «АСЕR» чорного кольору та зарядний пристрій шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 подану в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1984/2023

Єдиний унікальний номер 357/1949/23-к

Доповідач: ОСОБА_1