ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/831/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/295/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою із доповненнями захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 травня 2023 року включно, без визначення застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 10 травня 2023 року, без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за наступних обставин.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 680 о/с від 16 грудня 2021 року старшого лейтенанта ОСОБА_7 призначено на посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом № 230 о/с від 11 квітня 2022 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, ОСОБА_7 до 11 квітня 2022 року являвся службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас, ОСОБА_7 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави -України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) ОСОБА_10 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з указом президента Володимира Зеленського № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який указами Президента України ОСОБА_11 неодноразово було продовжено строком до 20 травня 2023 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль Бердянський район та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території м. Бердянська, Бердянського району та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, м. Бердянська системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вирішив перейти на бік ворога, тобто у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вчинення державної зради.

В подальшому в період часу з березня 2022 року до 8 квітня 2022 року, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого почав виконувати вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф. усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Так, 8 квітня 2022 року, перебуваючи в адміністративній будівлі так званої народної міліції м. Бердянська, ОСОБА_7 отримав вказівку від керівника так званої народної міліції м. Бердянська ОСОБА_12 щодо збору табельної зброї у особового складу Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області та її подальшої передачі представникам окупаційної влади.

Того ж дня на виконання вищевказаної вказівки, продовжуючи реалізувати злочинний умисел направлений на вчинення державної зради ОСОБА_7 забрав табельну зброю у співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, у тому числі у старшого інспектора сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_13 та начальника сектору взаємодії з громадами Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_14 , яку в подальшому мав передати представникам окупаційної влади.

Крім того, реалізуючи злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_7 спільно з представниками окупаційної влади проводив незаконні обшуки за місцями мешкання співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, тим саме вчиняв дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, тобто ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у державній зраді, а саме, у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворона в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

26 січня 2023 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 10, т. 1).

9 лютого 2023 року о 7 год. 18 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 164-169, т. 1).

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 9 квітня 2023 року включно (а.с. 170-172, т. 1).

Постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_15 від 28 березня 2023 року продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до 3 місяців, тобто до 10 травня 2023 року (а.с. 21-28, т. 1).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу в частині продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 травня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого залишити без задоволення, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який задовольнити, а в разі, якщо суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, змінити оскаржувану ухвалу в частині визначення підозрюваному ОСОБА_7 виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 травня 2023 року, шляхом визначення в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним - ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що прокурором всупереч п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України не було викладено обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, водночас судом цей факт було проігноровано.

Зазначає, що щодо ризику переховування, то ОСОБА_7 на день затримання та обрання йому запобіжного заходу не переховувався від органів досудового розслідування, а знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали з травня 2022 року його дружина ОСОБА_16 та син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 10 жовтня 2022 року після виїзду з м. Бердянську до м. Запоріжжя, ОСОБА_7 пройшов фільтраційну процедуру та через декілька годин на його мобільний телефон зателефонував працівник поліції Запорізького РВП ГУНП в Запорізькій області в ході розмови з яким ОСОБА_7 повідомив за якою адресою їде та де планує жити. З жовтня 2022 року по день затримання 9 лютого 2023 року ОСОБА_7 проживав за однією адресою, тобто не змінював місце проживання, а відтак не переховувався.

Вказує, що щодо ризику незаконного впливу, то ОСОБА_7 взагалі з квітня 2022 року по день затримання не підтримував жодного зв`язку зі свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які виїхали з м. Бердянська, спілкування у форматі смс було тільки зі свідком ОСОБА_21 з питань, що не мають жодного відношення до справи.

Зазначає, що є ілюзорним ризик знищення або приховання за вказівкою ОСОБА_7 невідомими особами предметів злочинної діяльності, адже у ОСОБА_7 вже проведено обшук, будь-яких відомостей слідством щодо наявності інших доказів немає.

Вказує, що щодо ризику вчинення нового злочину, то ОСОБА_7 не може вчинити інший злочин за умови перебування наприклад на цілодобовому домашньому арешту, і взагалі є неприпустимими та такими, що порушують принцип презумпції невинуватості висловлювання щодо вчинення іншого злочину, адже вина у вчиненні цього злочину не встановлена.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя послався виключно на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при продовженні тримання особи під вартою, що є неприпустимим з точки зору практики ЄСПЛ.

Вказує, що судом було детально висвітлено позицію захисника щодо підстав зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 , перелічено докази, долучені захисником, проте не здійснено оцінки доказів в підтвердження наявності підстав для задоволення клопотання, не зазначено чи взяті до вони до уваги, чи ні, якщо ні, то з яких правових підстав, адже вказані докази спростовують зазначені прокурором ризик, а також ставлять під сумнів обґрунтованість підозри.

Зазначає, що судом було залишено без уваги клопотання сторони захисту про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавлення волі, чим порушено норму статті 370 КПК України.

Вказує, що заперечуючи проти продовження тримання під вартою та наявності підстав для зміни запобіжного заходу в силу не підтвердження прокурором ризиків, сторона захисту свою позицію обґрунтовувала висновком експерта № СЕ-19/108-23-3097-Д від 10 березня 2023 року, відповідно до якого на документах, направлених експерту відсутні папілярні узори, які б належали ОСОБА_7 .

Зауважує, що на всіх вилучених під час обшуку доказах не виявлено папілярних узорів пальців рук ОСОБА_7 , що є суттєвим, оскільки фактично це підтверджує, що докази, вилучені під час обшуку, не мають жодного відношення до ОСОБА_7 та він ніколи навіть у руках їх не тримав та раніше не бачив.

Зазначає, що свідок ОСОБА_22 , як мешканець с. Осипенко упізнав будинок ОСОБА_14 на відео, долученому захисником та підтвердив, що єдині свідки, які живуть поруч з будинком ОСОБА_14 - співробітники ДНЗ «Осипенківський аграрний ліцей»: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , її чоловік та інші свідки не бачили ОСОБА_7 під час обшуку в будинку ОСОБА_14 . Вказаний свідок, який виїхав з окупації 20 вересня 2022 року був свідком подій, що були в березні - квітні 2022 року, а саме обшуків, що проводилися представниками окупаційної влади, при цьому жодного разу ані під час обшуку у свідка, ані під час обшуку у знайомих свідка (7-9 осіб) ОСОБА_7 не було.

Вказує, що відповідно до протоколу огляду предметів і документів від 30 березня 2023 року, де було оглянуто відео, зображено будинок ОСОБА_14 , а також місцевість, на якій крім сусідів, зазначених свідком ОСОБА_22 немає, в цей час ОСОБА_14 в якості джерела обізнаності про факт проведення обшуків у нього вдома посилається на «слова мешканців с. Осипенка».

Зазначає, що свідок ОСОБА_26 , як мешканець с. Осипенко упізнав будинок ОСОБА_14 на відео. Також свідок повідомив, що ОСОБА_7 через блок пости вивозив її чоловіка, при цьому до ОСОБА_7 не було особливого ставлення, як мало б бути, у випадку як би він перейшов би на бік окупантів, а також спростував чутки, що під час обшуку в будинку ОСОБА_14 був ОСОБА_7 .

Крім того вказує на протокол огляду ноутбука ОСОБА_7 , на якому не знайдено жодних доказів в підтвердження винуватості останнього.

Також на підтвердження наявності підстав для зміни запобіжного заходу та існування доказів, які були відсутні під час обрання запобіжного заходу, нею було долучено: договір оренди квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 від 25 лютого 2023 року строком до 25 червня 2023 року; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області № 06/23-06 від 17 лютого 2023 року в підтвердження того, що ОСОБА_7 10 жовтня 2022 року прибув на тимчасове проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; характеристику на ОСОБА_7 за підписом в/о старости Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 17 лютого 2023 року; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області № 10/23-06 від 23 лютого 2023 року з детальним викладом в хронологічному порядку з зазначенням дат приїзду членів родини ОСОБА_7 ; акт № 09/23-06 від 23 березня 2023 року в підтвердження дат, коли приїхав ОСОБА_7 та його члени родини; акт № 15/23-06 від 17 лютого 2023 року в підтвердження того хто саме з родини ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 10 жовтня 2022 року; довідку ФОП ОСОБА_27 № 1 від 20 січня 2023 року, з якої вбачається, що з 1 серпня 2022 року по 1 січня 2023 року ОСОБА_28 - син підозрюваного дійсно відвідував заняття з раннього розвитку; довідки з амбулаторної загальної практики сімейної медицини ТОВ «Медичний центр «Первинка», з яких вбачається, що син підозрюваного ОСОБА_28 звертався за медичною допомогою з 17 червня 2022 року по 14 лютого 2023 року.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що підозра необґрунтована належним чином.

Вказує, що судом залишено поза увагою, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Звертає увагу на те, що ст. 183 КПК України передбачає, що суд має право, а не обов`язок не встановлювати розмір застави.

17 квітня 2023 року до Запорізького апеляційного суду від захисника - адвоката ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких захисник вказує, що затримання підозрюваного проведено з порушенням вимог КПК, в тому числі і з порушенням права на захист.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 на момент початку проведення обшуку вже фактично був затриманим, однак слідчий не забезпечив участі захисника, по особливо тяжкому злочину, тому докази, здобуті під час обшуку є недопустимими, здобуті з порушенням права на захист.

Вказує, що тримання підозрюваного з 7 год. 9 лютого 2023 року (момент фактичного затримання) до 13 год. 9 лютого 2023 року (момент складання протоколу) було незаконним, оскільки воно не було належним чином задокументовано і таким чином процесуальний статус підозрюваного залишався невідомим у цей період, а відтак вказана обставина є суттєвою, зокрема, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що мета для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу відсутня, оскільки у даній справі немає доказів його вини, а є тільки покази свідків обвинувачення, проте, ці покази спростовуються показами свідків захисту. Зазначає, що із висновку експертизи вбачається, що всі предмети, які були вилучені у підозрюваного, не містить відбитків його пальців, разом з тим, слідчий суддя проігнорував її клопотання про зміну запобіжного заходу та її доводи не взяв до уваги.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу без доповнень.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав що слідчий суддя вірно та об`єктивно оцінив всі обставини, зазначив, що підозра є обґрунтованою. Зауважив, що в подальшому буде повторний допит свідків. Вказав, що ОСОБА_7 після тимчасової окупації спілкувався зі свідками, у зв`язку із чим може на них незаконно впливати.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та її доповненнях та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, і яке може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обґрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є вагомі обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З огляду на ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання особи під вартою, і існують об`єктивні перешкоди для завершення досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання слідчого, прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування такого запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Так, слідчий суддя, розглядаючи вказане клопотання, у відповідності до вимог ст.ст. 177, 178, 199 КПК України, встановив, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою, заявлені слідчим ризики існують та не зменшилися до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу і в сукупності з даними про особу підозрюваного вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного відносно нього запобіжного заходу.

З вказаними висновками слідчого судді, колегія суддів повністю погоджується, оскільки перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів провадження встановлено, що необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 підтверджена.

Так, строк дії запобіжного заходу закінчується 9 квітня 2023 року, проте, у кримінальному провадженні не були виконані всі необхідні слідчі дії, а саме: не проведено тимчасовий доступ до інформації з деталізації телефонних з`єднань мобільних телефонів ОСОБА_7 , яка перебуває у володінні ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна», та не проведено її аналіз; не отримано результати проведених негласних слідчих розшукових дій; не проведено за необхідності додатковий допит підозрюваного ОСОБА_7 , у тому числі із застосуванням поліграфу; з урахуванням додатково зібраних доказів в разі необхідності повідомити підозрюваному про зміну раніше повідомленої підозри; не виконано із підозрюваним та його захисником вимоги ст. 290 КПК України, тобто не вчинені процесуальні дії для підготовки та направленням матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду; не підготовлено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування; не проведено інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового слідства.

В апеляційній скарзі необхідність проведення зазначених слідчих дій не заперечуються.

Доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри, на переконання колегії судді, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_7 на цей час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами.

Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Зокрема, такими даними є: протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 27 січня 2023 року, з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року вона займала посаду старшого інспектора сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. Приблизно 8 квітня 2022 року їй на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_29 (співробітник Бердянського РВП) та сказав, що їй необхідно приїхати до будівлі поліції окупаційної влади та здати свою табельну зброю, крім того, ОСОБА_29 сказав, що якщо в неї є питання вона може їх задати ОСОБА_7 , який знаходиться біля будівлі поліції окупаційної влади. Приблизно через 10-15 хвилин вона прибула до будівлі поліції окупаційної влади, де побачила ОСОБА_7 зі своїм батьком. Вона підійшла до ОСОБА_7 та спитала, що їй робити, на що він відповів, що б вона почекала та що тих хто мешкає в Бердянському районі зараз заведуть до ОСОБА_30 (начальник поліції окупаційної влади Бердянська ) та він скаже, що необхідно робити. Через деякий час ОСОБА_7 сам зайшов до приміщення поліції окупаційної влади, потім вийшов та їм сказав заходити. Після цього, ОСОБА_7 провів їх до кабінету ОСОБА_30 , крім того, у вказаному кабінеті ще знаходився ОСОБА_32 , після цього ОСОБА_33 почав питати чи бажають вони служити в рядах рф, на що вони сказали, що їм необхідно поміркувати з цього питання. Після цього ОСОБА_33 дав команду ОСОБА_7 дізнатись анкетні дані та місце знаходження директора агрофірми, яка знаходиться в с. Новопетрівка та повідомив, що у разі виконання такої команди ОСОБА_7 призначити старшим оперуповноваженим народної поліції. Крім того, ОСОБА_33 сказав їй, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , що б вони здали свою табельну зброю ОСОБА_7 та назвав ОСОБА_7 паролі від блок постів, що б останній зміг перевезти через блок пости їх зброю. Крім того, ОСОБА_33 сказав, що б ОСОБА_36 віддав їх зброю співробітникам росгвардії на блок посту Петрівський шлях. Того ж дня, їй подзвонив ОСОБА_7 та сказав, що він в с. Новопетрівка та зараз приїде за зброєю. Під час зустрічі вона спочатку віддала ОСОБА_7 свій пістолет, а потім і пістолет ОСОБА_37 . Крім того, вже перебуваючи у м. Запоріжжя вона спілкувалась зі співробітником Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_38 та в ході розмови, останній повідомив їй, що у його батьків в с. Старопетрівка був обшук, на якому був присутній ОСОБА_7 (а.с. 31-35, т. 1); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 27 січня 2023 року, з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду начальника сектору взаємодії громадами Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектора протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. Приблизно 8 квітня 2022 року йому на мобільний телефон подзвонив співробітник чергової частини Бердянського РВП (хто саме не пам`ятає) та повідомив, що йому наступного дня на 10 год. необхідно прибути до поліції окупаційної влади, для чого він не повідомляв, однак сказав, що краще приїхати. Наступного дня він прибув до будівлі поліції окупаційної влади, де побачив багато колишніх співробітників Бердянського РВП, один з яких був ОСОБА_39 , він спитав для чого їх викликали, на що він сказав, що не знає та повідомив, що його ( ОСОБА_40 ) вже призначили на посаду та він працює в поліції окупаційної влади. Крім того, він побачив ОСОБА_7 , який також сказав, що його викликали, після цього приїхав батько ОСОБА_7 . Під час розмови батько ОСОБА_7 повідомив, що все буде добре та що новоставлений мер міста Бердянська від окупаційної влади його друг. Через деякий час його, ОСОБА_41 , ОСОБА_7 , ОСОБА_42 викликали до приміщення поліції окупаційної влади, де їх завели до кабінету у якому перебували двоє осіб в цивільній формі, один з яких сказав, що він начальник окупаційної поліції, після чого їх почали питати, чи бажають вони служити в рядах окупаційної поліції, на що вони сказали, що їм необхідно час поміркувати з цього питання. Після цього, начальник окупаційної поліції сказав ОСОБА_7 , що в нього є завдання розвідати про начальника внутрішньої безпеки агрофірми «Ленфорд», яка знаходиться в с. Новопетрівка, у разі виконання такого завдання ОСОБА_7 призначать старшим оперуповноваженим народної поліції. Крім того, начальник окупаційної поліції сказав ОСОБА_7 зібрати зброю. Того ж дня, після обіду до нього додому приїхав ОСОБА_7 та сказав, щоб він віддав йому свою табельну зброю. Він спитав у ОСОБА_7 навіщо він співпрацює з окупаційної владою, на що ОСОБА_7 сказав, що б він віддавав йому свою зброю, інакше до нього приїдуть військові та заберуть її, після цього він віддав ОСОБА_7 свою табельну зброю. Після цього, ОСОБА_7 відкрив багажник свого автомобіля куди поклав його зброю, при цьому він побачив, що в багажнику вже була якась зброя. Після чого, він 11 квітня 2022 року виїхав на підконтрольну територію України. При цьому, він заховав службовий автомобіль на території учбового закладу та розукомплектував його. Приблизно 15 квітня 2022 року коли він вже перебував на території м. Запоріжжя йому зателефонувала його мати, яка знаходилась на окупованій території в с. Роза Бердянського району та повідомила, що їй зателефонував колишній співробітник Бердянської поліції ОСОБА_43 , почав погрожувати, що б він повідомив, де знаходяться запчастини від службового автомобіля. Того ж дня, від мешканців с. ОСОБА_44 йому стало відомо, що до нього додому приїхали військові рф та поліцейські, які перейшли на сторону окупаційної влади та проводили обшук, при цьому вони повідомили, що одним з таких поліцейських був ОСОБА_7 . Також, йому сказали, що ОСОБА_7 був за кермом його службового автомобіля Рено Дастер (а.с. 36-39, т.1); протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 27 січня 2023 року, з якого випливає, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду в.о. начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 13 квітня 2022 року він виїхав на підконтрольну території України. Вже перебуваючи на території м. Запоріжжя від колег йому стало відомо, що ОСОБА_7 перейшов на бік ворога та почав співпрацювати з окупаційною владою. Так, йому відомо, що ОСОБА_7 проводив обшук у одного зі співробітників Бердянського РВП ОСОБА_45 (а.с. 40-42, т. 1); протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 31 січня 2023 року, з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду інспектора режимно-секретної частини Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 7 квітня 2022 року він виїхав з окупованого Бердянська до м. Запоріжжя. Вже перебуваючи у м. Запоріжжя, від колег, які також виїхали до м. Запоріжжя він дізнався, що ОСОБА_7 разом з військовими рф їздив по місцям мешкання співробітників Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області та збирав у них табельну зброю. 3 липня 2022 року йому зателефонували сусіді з с. Старопетрівка Бердянського району та повідомили, що за місцем його мешкання проводився обшук. Як повідомили сусіди, обшук проводився військовими рф та колишніми співробітниками Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, які перейшли на бік ворога. Як йому повідомили сусіди, серед колишніх поліцейських, які проводили в нього вдома обшук був і ОСОБА_7 . При цьому, сусіди йому повідомили, що його квадрацикл після обшуку повезли до с. Новопетрівка (тобто за місцем мешкання ОСОБА_7 ), а інші його автомобілі ГАЗ 66 та Рено Лагуна повезли до м. Бердянська (а.с. 43-45, т. 1); протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 6 лютого 2023 року, з якого вбачається, що він станом на 24 лютого 2022 року займав посаду поліцейського офіцеру громади сектору взаємодії з громадами Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектора протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 8 квітня 2022 року він зі своєю дівчиною поїхали до м. Бердянська за продуктами харчування, перебуваючи у м. Бердянську йому на мобільний телефон подзвонив співробітник Бердянського РВП та повідомив, що йому необхідно прибути до поліції окупаційної влади, для співбесіди. Близько 11 год. він прибув до приміщення поліції окупаційної влади, де він зустрів свого начальника сектору ОСОБА_14 , співробітницю СПДР Бердянського РВП ОСОБА_41 та начальника СПДР Бердянського РВП ОСОБА_7 . Приблизно о 11 год. 30 хв. їх чотирьох запросили до приміщення поліції окупаційної влади та провели до кабінету начальника народної міліції м. Бердянська Соприкіна, який запропонував їм вступити до лав так званої народної міліції. ОСОБА_46 , ОСОБА_47 та ОСОБА_36 повідомили, що поміркують над такої пропозицією, а він відповів, що не бажає співпрацювати з окупованою владою. Крім того, ОСОБА_33 попрохав ОСОБА_7 зібрати зброю у ОСОБА_52 та ОСОБА_46 та передати її військовим рф на блокпосту в с. Нововасилівка. Крім того, ОСОБА_33 повідомив пароль від блок постів рф з метою безперешкодного перетину таких блок постів зі зброєю. Того ж дня, в вечорі йому зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що ОСОБА_7 зібрав зброю у тому числі і у ОСОБА_14 та повідомив останньому, що збирається співпрацювати чи оперуповноваженим чи керівником оперативного відділу народної поліції м. Бердянська. Крім того, вже перебуваючи на території м. Запоріжжя, по чуткам йому стало відомо, що ОСОБА_7 через деякий час звільнився з народної міліції м. Бердянська та почав працювати в адміністрації м. Бердянська у земельному відділі (а.с. 46-49, т. 1); протоколом допиту свідка ОСОБА_48 від 18 березня 2023 року, з якого випливає, що він займає посаду начальника Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області з превентивної діяльності. 25 лютого 2022 року він за командою керівництва ГУНП в Запорізькій області він вибув до м. Запоріжжя. З 27 лютого 2022 року ОСОБА_7 перестав виходити з ним на зв`язок, як йому було відомо, він виїхав до Бердянського району, де не було зв`язку. Приблизно в середині березня 2022 року від керівництва ГУНП в Запорізькій області було отримано письмовий наказ щодо евакуації особового складу Бердянського РВП до м. Запоріжжя. Такий наказ ним усно було доведено керівникам підрозділів Бердянського РВП, крім того копію наказу було скинуто за допомогою Месенджерів Телеграм, Вотсап та Вайбер в групи у яких перебував особовий склад. Після цього, точний час не пам`ятає, йому зателефонувала ОСОБА_49 та ОСОБА_50 , які є підлеглі ОСОБА_7 та повідомили, що ОСОБА_7 забирав у них зброю за вказівками окупаційної влади. До цього моменту до нього вже доходили плітки, що ОСОБА_7 погодився на співпрацю з окупаційною владою та після його розмови з ОСОБА_46 та ОСОБА_51 фактично ці плітки підтвердились. Крім того, на підтвердження пліток зазначив, що найкращій друг батька ОСОБА_7 був призначений на посаду самопроголошеного мера м. Бердянська. ОСОБА_14 станом на 24 лютого 2022 року займав посаду начальника сектору взаємодії з громадами, останній був з ним постійно на зв`язку та також доповідав щодо фактів переходу ОСОБА_7 на бік ворогу (а.с. 50-52, т. 1).

Виходячи з наявних матеріалів, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра».

При цьому, встановлений вище рівень обґрунтованості підозри ОСОБА_7 щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є можливим для застосування запобіжного заходу та достатнім, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Оцінюючи доводи захисту щодо необґрунтованості підозри, зокрема, наявності висновку експерта №СЕ-19/108-23-3097-Д від 10 березня 2023 року, пояснень свідків, наданих стороною захистом, колегія суддів звертає увагу, що на цьому етапі при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд не оцінює докази на предмет наявності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого діяння, а лише встановлює, що підозрюваний міг вчинити відповідне кримінальне правопорушення.

Крім того, слід вказати, що додані до клопотання протоколи допитів учасників провадження суд використовує також і для встановлення кола свідків в контексті оцінки наявності ризику незаконного впливу на них та визначення кола осіб у даному кримінальному провадженні.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилається орган досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінують.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; знищенням, прихованням або спотворенням будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказування того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, існує ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (заява № 33977/96, § 80), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Між іншого, підозрюваний має місце проживання в м. Бердянську Запорізької області, яке на даний час є тимчасово окупованим, що може спонукати останнього до спроб переховуватися на вказаній території, беручи до уваги і те, що ОСОБА_7 знаходився у м. Бердянську достатньо тривалий час з моменту повномасштабного вторгнення російських військ до його виїзду за межі вказаної території.

Крім того, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється ще тим, що ОСОБА_7 є колишнім співробітником відділу поліції, має достатній стаж служби та значне коло знайомих в правоохоронних органах, що може допомогти йому безперешкодно створити всі умови для організації свого переховування.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що всі обставини у даному кримінальному провадженні не встановлені, зокрема, органом досудового розслідування не встановлено всі можливі причетні особи до вчинення вказаного кримінального провадження, які можуть за можливим сприянням ОСОБА_7 знищити або сховати предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що на початковому етапі притягнення особи до кримінальної відповідальності ризик знищення може актуалізуватися і застосовані для його запобігання більш суворі обмеження щодо підозрюваного можуть бути виправдані.

З приводу ризику незаконного впливу на свідків, то як випливає із матеріалів кримінального провадження, то всі вони були колегами ОСОБА_7 по службі в поліції, а тому він знає їх анкетні дані, їх зв`язки, а також може знати дані їх близьких та родичів, які залишились на непідконтрольній території України, у зв`язку із чим, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, підозрюваний може вчиняти безпосередньо на них або через їх родичів незаконний вплив.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту апеляційної скарги, не визнає свою провину в інкримінованому йому злочині, і будучи на волі, може затягувати досудове розслідування шляхом своїх неявок до слідчого для проведення слідчих та процесуальних дій за його участю, чим може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що підозрюваному ОСОБА_7 інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер і маючи зв`язки з представниками окупаційної влади, він може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відтак, на думку апеляційного суду, ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, і доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею було продовжено строк тримання під вартою виключно із-за тяжкості обвинувачення є необґрунтованими.

З приводу доводів щодо того, що відповідно до ст. 183 КПК України суд має право, а не обов`язок не встановлювати розмір застави, то слідчий суддя і скористався таким правом, оцінивши в сукупності всі обставини у даному кримінальному провадженні, з чим погоджується і апеляційний суд.

При цьому, згідно до ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, виключно тримання під вартою.

Відтак, не визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає правомірним та таким, що відповідає вимогам КПК України.

З приводу доводів про те, що підозрюваний ОСОБА_7 на момент початку проведення обшуку вже фактично був затриманим, то слід вказати, що як випливає із протоколу обшуку від 9 лютого 2023 року, то ОСОБА_7 був тільки учасником такої слідчої процесуальної дії, як проведення обшуку, оскільки останній безпосередньо проживав у домоволодінні, в якому він був проведений.

З приводу доводів про недопустимість доказів, то вони є передчасними, оскільки як вже вище вказувалось, до завдань суду на даному етапі не віднесено оцінку належності та допустимості зібраних органом досудового розслідування доказів.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу та його продовженні і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга з доповненнями підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 199, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу із доповненнями захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 травня 2023 року включно, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/831/23