Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

22 серпня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000056 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городець Володимирецького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 23 лютого 2023 року, близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи по вул. Центральній в с. Немовичі Сарненського району Рівненської області, помітив у потерпілої ОСОБА_8 мобільний телефон марки «NOMI» моделі «і88s», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , чорного кольору, яким вирішив заволодіти. В той же час, перебуваючи у вказаному місці та реалізовуючи свій протиправний намір, ОСОБА_7 діючи умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом взяття мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_8 для здійснення дзвінка, заволодів вказаним мобільним телефоном марки «NOMI» моделі «і88s», вартістю 290 грн., який належав потерпілій, тобто привласнив чуже майно та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав їй матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить вказаний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що обвинувачений не працює, він не є бізнесменом, особою пенсійного віку, тобто у нього відсутні доходи, а тому не зможе виконати призначене судом покарання у виді штрафу. З цих підстав вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 щодо законності оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Згідно зі приписів статей 50 та 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, у частині 2 ст.65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зокрема, як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 207/5011/14-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно визначені (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (якими передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційній повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Так, санкція ч.1 ст.190 КК, передбачає альтернативні види покарань, а саме: штраф від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 найбільш м`який вид покарання, передбачений санкцією інкримінованої йому статті, у виді штрафу.

Окрім того, врахувавши майновий стан обвинуваченого, місцевий суд призначив йому штраф у мінімальному розмірі, встановленому законодавцем для даного злочину

При цьому, в ході апеляційного розгляду не було встановлено обставин, які б перешкоджали призначенню обвинуваченому саме цього виду покарання, оскільки, враховуючи дані про особу винного, а саме те що він є працездатний, не є особою з інвалідністю чи особою пенсійного віку.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування цього вироку із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з метою обрання обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, про що у своїй апеляційній скарзі просив захисник.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3