ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1614/23 Справа № 212/2329/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

17.04.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з ДУ «Криворізька УВП № 3» апеляційну скаргу обвинуваченого захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2023р., якою обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000258 від 24.02.2013р. за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, який мешкає в АДРЕСА_1

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.05.2023р. включно, визначено розмір застави в розмірі 496 200 грн.

за участю обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2023р. обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000258 від 24.02.2013р. за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.05.2023р. включно, визначено розмір застави в розмірі 496 200 грн.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого, який в апеляційній скарзі:

- вказує, що кримінальне провадження щодо обвинуваченого триває вже понад рік, потерпілий та свідки у кримінальному провадженні вже допитані судом, матеріали кримінального провадження досліджені, проте обвинувачений продовжує утримуватись під вартою;

- наголошує, що обвинувачений захищався від дій потерпілого у кримінальному провадженні, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідною довідкою з медичної установи;

- наголошує, що до матеріалів провадження надано звернення обвинуваченого про те, що потерпілий неодноразово погрожував йому та його родині розправою, та сварка між ними триває вже понад три роки;

- зазначає, що допитані свідки підтвердили, що сварку розпочав саме потерпілий, та у присутності свідків висловлював погрози на адресу обвинуваченого, потерпілий перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, та під час вживання алкоголю поводить себе неадекватно, та свідки підтвердили, що напад на обвинуваченого вчинив саме потерпілий, а обвинувачений діяв в межах необхідної оборони;

- вказує, що обшук у ТОВ «Промремонт» проведений незаконно, до внесення відомостей до ЄРДР, а докази у кримінальному провадженні, які отримані під час обшуку, є недопустимими;

- наголошує, що обвинувачений має повних 67 років, має міцні соціальні зв`язки, проживає з дружиною на одному місці з 1980р., разом з ним також мешкають діти, обвинувачений продовжує працювати, займається науковою діяльністю, винаходить та реєструє гірське обладнання, та обладнання для розмінування великих територій;

- прохає змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем мешкання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками закінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті людині, не доведеного до кінця з причин, незалежних від його волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції керувався тим, що на переконання суду, ризик втечі обвинуваченого продовжує існувати. До такого висновку суд першої інстанції прийшов керуючись існуючою загрозою суворості імовірного покарання, яке може бути призначено обвинуваченому у разі визнання його винуватим на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

При цьому ризики впливу на свідків та вчинення нового злочину обвинуваченим, судом першої інстанції не були встановлені.

Не зважаючи на існування тільки одного реального ризику, суд першої інстанції дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, обґрунтовуючи своїх висновки тим, що у даному випадку існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому суд першої інстанції вважав за можливе продовжити альтернативний запобіжний захід у виді застави, який становить 496 200 (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті) гривень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризику, визначеного ст. 177 КПК України, яким є спроба переховування від суду, належним чином врахував відсутність існування інших ризиків, якими є вплив на свідків та вчинення нового злочину, повно та всебічно дослідив фактичні обставини, за якими обвинуваченому висунуто обвинувачення, відомості про його особу, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо існування ризику втечі обвинуваченого під загрозою тяжкості покарання.

Суд апеляційної інстанції наголошує, аналіз кримінального процесуального судочинства свідчить про те, що під ризиками слід вважати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, який спрямований запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Слід також наголосити, що санкція ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає імовірне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи років, та у разі визнання обвинуваченого винуватим до нього не можуть бути застосовані вимог ст. 75 КК України, а тому суворість покарання може бути істотним чинником імовірного переховування обвинуваченого, тим більше враховуючи його вік.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника, що кримінальне провадження щодо обвинуваченого триває вже понад рік, потерпілий та свідки у кримінальному провадженні вже допитані судом, матеріали кримінального провадження досліджені, проте обвинувачений продовжує утримуватись під вартою є неспроможними з підстав, наведених вище.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений захищався від дій потерпілого у кримінальному провадженні, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідною довідкою з медичної установи, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки дане питання вирішується на стадії судового розгляду, при дослідженні всіх доказів у сукупності. Суд апеляційної інстанції у даному випадку перевіряє лише висновки суду першої інстанції щодо існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, що до матеріалів провадження надано звернення обвинуваченого про те, що потерпілий неодноразово погрожував йому та його родині розправою, та сварка між ними триває вже понад три роки, також не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки це не є предметом розгляду справ даної категорії в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги захисника, що допитані свідки підтвердили, що сварку розпочав саме потерпілий, та у присутності свідків висловлював погрози на адресу обвинуваченого, потерпілий перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, та під час вживання алкоголю поводить себе неадекватно, та свідки підтвердили, що напад на обвинуваченого вчинив саме потерпілий, а обвинувачений діяв в межах необхідної оборони, не є слушними, оскільки такі доводи є підставою для висновків суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого під час судового розгляду, та на даному етапі судового розгляду не впливають на ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України з боку обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обшук у ТОВ «Промремонт» проведений незаконно, до внесення відомостей до ЄРДР, а докази у кримінальному провадженні, які отримані під час обшуку, є недопустимими є також неспроможними, та не відносяться до стадії апеляційного перегляду ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений має повних 67 років, має міцні соціальні зв`язки, проживає з дружиною на одному місці з 1980р., разом з ним також мешкають діти, обвинувачений продовжує працювати, займається науковою діяльністю, винаходить та реєструє гірське обладнання, та обладнання для розмінування великих територій, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки наведені вище обставини вказують на позитивні якості обвинуваченого, та можуть бути прийняті судом першої інстанції при ухвалені обвинувального вироку у разі визнання винуватості обвинуваченого. Проте вказані позитивні відомості щодо особи обвинуваченого ступінь ризику, визначеного ст. 177 КПК України, не зменшують, та вагомих підстав для зміни запобіжного заходу не дають.

Крім того слід наголосити, що судом першої інстанції встановлені підстави для застосування альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого у виді застави, а отже можливість не перебувати в умовах тримання під вартою для обвинуваченого існує, та в умовах тяжкості інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України розмір визначеної застави, на думку суду апеляційної інстанції, не є надто обтяжливим.

Враховуючи викладене вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2023р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.05.2023р. включно, визначено розмір застави в розмірі 496 200 грн. - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2023р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.05.2023р. включно, визначено розмір застави в розмірі 496 200 грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді