Справа № 308/7381/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , її представника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за №0000087 від 06.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за №0000087 від 06.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, слідчими слідчого управління Головного управління поліції в Закарпатській області, за процесуального керівництва прокурорів Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке розпочате за ознаками кримінального порушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 06.03.2023.

Прокурор зазначає, що як встановлено під час досудового розслідування в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 26.02.2023, та в невстановленому місці, проте на території Закарпатської області, у громадянина ОСОБА_7 виник злочинний умисел на організацію незаконного переправлення осіб, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації через державний кордон України та сприяння їх вчиненню порадами, за попередньою змовою з невстановленим досудовим розслідуванням особами.

Так, 26 лютого 2023 року ОСОБА_7 в телефонній розмові запропонував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснити незаконне переправлення останнього через державний кордон України, з можливістю внесення до ІС «Шлях» відомостей, без законних на те підстав, за грошову винагороду в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США. У подальшому, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій умисел на незаконне збагачення та для гарантії наміру перетнути державний кордон України, надав вимогу громадянину ОСОБА_8 перевести так званий завдаток у сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень частинами на три банківські карти, а саме: банківська карта «А Банк» № НОМЕР_1 , банківська карта «monobank» № НОМЕР_2 та банківська карта «monobank» № НОМЕР_3 .

Так, 14.04.2023 о 15:57 ОСОБА_8 в ході контролю за вчиненням злочину на виконання вимоги ОСОБА_7 здійснив декілька банківських переказів на вищевказані картки загальною сумою 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.

Надалі, 25 квітня 2023 року, використовуючи мобільний додаток (месенджер) «WhatsApp», громадянин ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 перетнути державний кордон України «іншим шляхом», однак за вищу грошову винагороду у сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) Євро. Також ОСОБА_7 повідомив, що в разі наявності такої суми у заявника, необхідно додатково надати грошові кошти.

28 квітня 2023 року о 13 годині 35 хвилин громадянин ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Ужгород, Закарпатської області, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, одержав від громадянина ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронців, частину грошових коштів з 5500 Євро, а саме 1 100 (одна тисяча сто) Євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.04.2023 становило 44 374 грн. (сорок чотири тисячі триста сімдесят чотири грн.) та 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень за незаконне переправлення останнього ( ОСОБА_8 ) через державний кордон України. Крім цього, ОСОБА_8 віддав належний йому паспорт громадянина України для виїзду за кордон громадянину ОСОБА_7 , який в свою чергу провів інструктаж та повідомив, що решту грошових коштів необхідно буде передати в день безпосереднього переправлення через державний кордон України в м. Чоп, Ужгородського району, Закарпатської області.

У той же час ОСОБА_7 , реалізовуючи свої противні наміри спрямовані на незаконне отримання грошової винагороди за переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України, при невстановлених на даний час досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 28.04.2023, залучив як безпосереднього виконавця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до відома якої довів злочинний план переправлення заявника через державний кордон.

Наступного дня, а саме 29.04.2023 близько 12 години 50 хвилин ОСОБА_7 повернув ОСОБА_8 паспорт громадянина України для виїзду за кордон та повідомив, що безпосереднє переправлення відбудеться 30.04.2023 та зазначив, що необхідно бути постійно на зв`язку та чекати подальших вказівок.

30 квітня 2023 року близько 17 години ОСОБА_7 разом з громадянкою ОСОБА_5 забрали на автомобілі марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_8 та відвезли останнього до залізничного вокзалу у місто Чоп Ужгородського району Закарпатської області.

30 квітня 2023 року близько 17 години ОСОБА_7 , перебуваючи на території автостоянки у місті Чоп, Ужгородського району, Закарпатської області, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, в присутності ОСОБА_5 одержав від громадянина ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронців, останню частину грошових коштів з 5500 Євро, а саме 2 800 (дві тисячі вісімсот) Євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 30.04.2023 становило 112 952 грн. (сто дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві грн.) за незаконне переправлення останнього ( ОСОБА_8 ) через державний кордон України.

У подальшому громадянка ОСОБА_5 пройшла до каси на залізничній станції та придбала квиток на ім`я ОСОБА_8 з м. Чоп до м. Загонь Угорщина, який передала ОСОБА_8 , при цьому провела інструктаж поведінки останнього під час проходження прикордонного контролю.

Надалі ОСОБА_8 , діючи під контролем правоохоронних органів, на виконання вказівки ОСОБА_5 пройшов прикордонний контроль.

Одразу після проходження громадянином ОСОБА_8 прикордонного контролю громадянку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було викрито та затримано працівниками правоохоронних органів 30.04.2023 о 19.00 годин.

Так 30.04.2023 слідчим відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 , на підставі добровільної згоди власниці майна ОСОБА_5 було проведено огляд автомобіля марки Mercedes-benz e 220 CDI НОМЕР_5 , який під час огляду було припарковано за адресою: АДРЕСА_1 . В ході даного огляду було виявлено та вилучено наступні речі: Відеореєстратор марки CarCam H3 S 1 чорного кольору з картою мікро СД 256 Gb; Мобільний телефон марки Samsung S 22 Ultra IMEI НОМЕР_6 з сім картою НОМЕР_7 ; Мобільний телефон марки Samsung синього кольору не працюючий; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ на імя ОСОБА_5 СТТ НОМЕР_8 ; Барсетку чорного кольору всередині якої знаходились, посвідчення водія на імя ОСОБА_7 , НОМЕР_9 , картки Праватбанку НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , картка Універсалбанк НОМЕР_12 , картка Таскомбанк НОМЕР_13 , картка А-банк НОМЕР_1 , грошові кошти номіналом 200 гривень в кількості 2 купюри, та несправжні купюри номіналом 50 ЄВРО з надписом Souvenir на кожній в кількості 6 купюр, номіналом 100 ЄВРО з надписом Souvenir та номером 236036 на кожній в кількості 26 купюр; Автомобіль марки Mercedes-benz e 220 CDI НОМЕР_5 .

Як вказано у клопотанні, згідно з постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 від 01.05.2023 вище вказані речі визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

При обґрунтуванні клопотання прокурор посилається на положення ч. 1 ст. 131, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170, ч. 10 ст. 170, ч. 1 ст. 98, ч. 2 ст. 168 КПК України.

Прокурор зазначає, що вказані відеореєстратор марки CarCam H3 S 1 чорного кольору з картою мікро СД 256 Gb, мобільний телефон марки Samsung S 22 Ultra IMEI НОМЕР_6 з сім картою НОМЕР_7 , мобільний телефон марки Samsung синього кольору не працюючий, свідоцтво про реєстрацію ТЗ на імя ОСОБА_5 СТТ НОМЕР_8 , барсетку чорного кольору всередині якої знаходились, посвідчення водія на імя ОСОБА_7 , НОМЕР_9 , картки Праватбанку НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , картка Універсалбанк НОМЕР_12 , картка Таскомбанк НОМЕР_13 , картка А-банк НОМЕР_1 , грошові кошти номіналом 200 гривень в кількості 2 купюри, та несправжні купюри номіналом 50 ЄВРО з надписом Souvenir на кожній в кількості 6 купюр, номіналом 100 ЄВРО з надписом Souvenir та номером 236036 на кожній в кількості 26 купюр, автомобіль марки Mercedes-benz e 220 CDI НОМЕР_5 , які було виявлено та вилучено 30.04.2023, під час проведення огляду автомобіля марки Mercedes-benz e 220 CDI НОМЕР_5 припаркованого за адресою: Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, 2, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому вказані предмети правомірно й обґрунтовано визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення збереження речового доказу та можливості проведення органом досудового розслідування слідчих дій у кримінальному провадженні, керуючись ст.ст. 40, 131-132, 167, 170-171 КПК України, прокурор просить слідчого суддю: накласти арешт на права відчуження, розпорядження та користування майном, яке вилучено 30.04.2023 в ході проведення огляду автомобіля марки Mercedes-benz e 220 CDI НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_5 , який під час огляду знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на наступні речі: Відеореєстратор марки CarCam H3 S 1 чорного кольору з картою мікро СД 256 Gb; Мобільний телефон марки Samsung S 22 Ultra IMEI НОМЕР_6 з сім картою НОМЕР_7 ; Мобільний телефон марки Samsung синього кольору не працюючий; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ на імя ОСОБА_5 СТТ НОМЕР_8 ; Барсетку чорного кольору всередині якої знаходились, посвідчення водія на імя ОСОБА_7 , НОМЕР_9 , картки Праватбанку НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , картка Універсалбанк НОМЕР_12 , картка Таскомбанк НОМЕР_13 , картка А-банк НОМЕР_1 , грошові кошти номіналом 200 гривень в кількості 2 купюри, та несправжні купюри номіналом 50 ЄВРО з надписом Souvenir на кожній в кількості 6 купюр, номіналом 100 ЄВРО з надписом Souvenir та номером 236036 на кожній в кількості 26 купюр; Автомобіль марки Mercedes-benz e 220 CDI НОМЕР_5 .

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали, просили задоволити із підстав, що в ньому зазначені.

Власник майна ОСОБА_5 та її представник проти задоволення клопотання заперечили, просили повернути ОСОБА_5 , належний їй транспортний засіб.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу…

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В даному випадку порушуючи перед слідчим суддею питання про накладення арешту на майно, слідчий посилається саме на п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, однак належного обґрунтування вказаному не наводить. Так, клопотання не міститься доводів тому що вилучені, в ході огляду місця події є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, яким саме критеріям він відповідає.

Зокрема, на переконання слідчого судді відсутнє будь яке конкретне формулювання необхідності та мети накладення арешту на вилучене майно, окрім як констатації про те що таке є речовим доказом із посиланням на відповідну постанову слідчого про визнання їх такими, від 01.05.2023.

Як вбачається зі змісту самого клопотання, у прокурор просить накласти арешт на картки Праватбанку НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , картка Універсалбанк НОМЕР_12 , картка Таскомбанк НОМЕР_13 , картка А-банк НОМЕР_1 , грошові кошти номіналом 200 гривень в кількості 2 купюри, та несправжні купюри номіналом 50 ЄВРО з надписом Souvenir на кожній в кількості 6 купюр, номіналом 100 ЄВРО з надписом Souvenir та номером 236036 на кожній в кількості 26 купюр.

Разом із тим, у клопотанні жодним чином необґрунтовано накладення арешту на вказані речі. Зокрема прокурор не вказує на те, що такі є доказом вчинення кримінального правопорушення в розумінні ст. 98 КПК України. У клопотанні відсутні відомості про те, що грошові кошти є імітованими чи є міченими, та були передані відповідній особі згідно протоколу вручення грошових коштів.

Крім того, в клопотанні не вказується обґрунтування необхідності накладення арешту на банківські картки, відсутні відомості щодо того, що вони є доказом чи можуть мати значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до п.56 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Відповідно до п.п. 11 п. 3 Розділу І. Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів , електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом;

П 21,22,23 Розділу ІІ вказаного Порядку, передбачено, що емітент має право емітувати платіжні інструменти (уключаючи передплачені платіжні інструменти) для здійснення платіжних та/або інших операцій за рахунками/електронними гаманцями, якщо інше не встановлено законодавством України.

Емітент має право надавати користувачам для ініціювання платіжних та/або інших операцій: 1) для власних потреб фізичних осіб - особисті платіжні інструменти; 2) для потреб господарської/підприємницької/незалежної професійної діяльності - корпоративні (бізнесові) платіжні інструменти.

Платіжний інструмент може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, потрібну для ініціювання платіжної операції.

Емітент з урахуванням вимог цього Положення визначає вид платіжного інструменту, тип його носія даних (магнітна смуга, мікросхема, чип контактний/безконтактний), реквізити, що наносяться на нього в графічному вигляді.

Платіжний інструмент, за допомогою якого можна ініціювати платіжну операцію, має давати змогу ідентифікувати емітента.

Платіжний інструмент (крім передплаченого платіжного інструменту), за допомогою якого можна ініціювати платіжну операцію, має бути персоналізований емітентом. Порядок персоналізації платіжного інструменту визначається внутрішніми документами емітента. Персоналізація передплачених платіжних інструментів здійснюється з урахуванням вимог нормативно-правових актів Національного банку з питань випуску та використання електронних грошей.

Аналіз зазначених норм законів та нормативно-правових актів свідчить про те, що за своїм юридичним значенням (правовим режимом) та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти засоби доступу до банківських рахунків.

Таким чином, пластикова картка є лише засобом доступу до розрахункового рахунку, де можуть зберігатися грошові кошти.

При розгляді клопотання прокурор вказував на іншу підставу накладення арешту на вилучене майно, зокрема про необхідність накладення арешту на вилучені речі з метою конфіскації майна як виду покарання.

Згідно п.3 ч.2 ст.170 даного Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. Разом із тим, частиною п`ятою даної статті передбачено накладення арешту на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. Частиною десятою вказаної статті допускається накладення арешту на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права.

Відповідно до ч.ч.5,6 у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Поряд з цим, подане клопотання не містить такого обґрунтування підстави накладення арешту на майно, доказів підтвердження повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення власникам майна, на яке прокурор просить накласти арешт, до матеріалів клопотання не додано.

При цьому, в порушення вимог п.3 ч.2 ст. 171 КПК України, клопотання не містить відомостей щодо права власності, належності майна конкретній особі. Зокрема щодо мобільних телефонів марки Samsung S 22 Ultra IMEI НОМЕР_6 з сім картою НОМЕР_14 та марки Samsung синього кольору (не працюючий), барсетки чорного кольору всередині якої знаходились, посвідчення водія на імя ОСОБА_7 , НОМЕР_9 , картки Праватбанку НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , картка Універсалбанк НОМЕР_12 , картка Таскомбанк НОМЕР_13 , картка А-банк НОМЕР_1 , грошові кошти номіналом 200 гривень в кількості 2 купюри, та несправжні купюри номіналом 50 ЄВРО з надписом Souvenir на кожній в кількості 6 купюр, номіналом 100 ЄВРО з надписом Souvenir та номером 236036 на кожній в кількості 26 купюр.

В судовому засіданні учасники провадження вказували про можливу належність майна іншій особі, зокрема ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.7 ст. 173 КПК України, копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали: фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів;

…У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Тобто, власник майна, має бути належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, з метою забезпечення дотримання його прав.

Прокурор, звернувшись до слідчого судді просить накласти арешт на майно, що належить різним власникам.

Згідно п. 6 листа ВСС України від 05.04.2013 № 223-558/0/4-13 у межах одного кримінального провадження клопотання про застосування заходів забезпечення вноситься щодо кожної особи окремо. Вказаний лист ґрунтується на положеннях КПК України.

Таким чином слідчий суддя вважає, що враховуючи вищевикладене, з дотриманням вимог ст. 170, ч. 2 ст. 171 КПК України, слідчим, прокурором має бути подано окремі клопотання про арешт майна, виявленого та вилученого в ході проведення огляду відносно різних власників майна, із зазначенням окремо в кожному клопотанні: підстав, мети та обґрунтування необхідності арешту майна; переліку і виду майна, що належить арештувати; відомостей щодо власника чи володільця зазначеного майна, місцезнаходження юридичної особи чи місця проживання фізичної особи, якій належить це майно, у разі наявності відомості про засоби зв`язку, що є необхідним для виклику зазначених осіб у судове засідання при розгляді питання про арешт майна.

Оскільки власники майна, на яке слідчий просить накласти арешт в поданому клопотанні є різними особами, вважаю що окрім вище наведеного, дана обставина є самостійною підставою для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, що зазначені в цій ухвалі, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя вважає, що необхідність накладення арешту на майно прокурором не конкретизована, доводи абстрактні, загальні. Обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, фактично зводиться до цитування норм КПК, носить загальний характер. Вказане свідчить про формальний підхід до мотивування клопотання.

Зі змісту клопотання вбачається, що метою накладення арешту на вилучене майно прокурором визначено окрім забезпечення збереження речового доказу, також можливість проведення органом досудового розслідування слідчих дій у кримінальному провадженні.

Проте слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що як передбачено ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. З наведеного вбачається, що у вказаному переліку, мета визначена прокурором у клопотанні відсутня.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що КПК України, передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання….

Згідно частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Під час розгляду клопотання встановлено, що таке не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Наведене, дає підстави для висновку про необхідність повернення клопотання прокурору з метою усунення виявлених недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за №0000087 від 06.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про арешт майна, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, з моменту отримання зазначеної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1