Справа № 287/1733/23
У Х В А Л А

30.08.2023 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про вирішення питання щодо спеціальної конфіскації та долю речових доказів у кримінальному провадженні №0000069 від 30.01.2016 (в порядку ст. 100 КПК України), -

ВСТАНОВИВ :

04.08.2023 прокурор Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить відповідно до ст. 100 КПК України вирішити питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні №0000069 від 30.01.2016, а саме: каміння бурштину, яке перебуває на тимчасовому відповідальному зберіганні в Державній установі «Державне сховище дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України», конфіскувати в дохід держави.

Клопотання мотивоване тим, що 29.01.2016 до СВ Олевського відділення поліції надійшов письмовий рапорт ст. о/у ОВС УЗЕ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 про те, що під час профілактичного відпрацювання території Олевського району у лісовому масиві поблизу с. Шебедиха було виявлено ОСОБА_6 , який займався незаконним видобутком бурштину.

Відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення 30.01.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 240 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що в ході проведення відпрацювання Олевського району по виявленню фактів незаконного видобутку бурштину сирцю, який існує на даний час внаслідок несанкціонованих розробок бурштину старательським способом, на місцевості, віддаленій від населених пунктів, працівниками поліції було виявлено обладнання, а саме: дві штикові лопати, які використовуються нелегальними добувачами для проведення видобутку старательським способом, шляхом розкопування грунту.

17.09.2016 постановою слідчого, вилучене в ході огляду місця події ділянці лісового масиву неподалік с. Шебедиха Олевського району Житомирської області 29.01.2016, каміння, ззовні схоже на каміння бурштину, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

17.03.2017 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру, досудових розслідувань за № 0000069 від 30.01.2016, закрито на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КІІК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування та після закриття кримінального провадження доля речових доказів слідчим не була вирішена.

Прокурор в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2016 відомості про те, що 29.01.2016 до СВ Олевського відділення поліції надійшов письмовий рапорт ст. о/у ОВС УЗЕ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 про те, що під час відпрацювання території Олевського району у лісовому масиві поблизу с. Шебедиха було виявлено ОСОБА_6 , який займався незаконним видобутком бурштину, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000069 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.240 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Постановою слідчого СВ Олевського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_7 від 17.09.2016 каміння, ззовні схоже на каміння бурштину, було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до акту приймання посилок з цінностями №12-зб від 20.03.2018 у кримінальному провадженні №0000069 представнику Державної установи «Державне сховище дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України» було передано 1 посилку № 1429-зб масою 0,07 кг.

Постановою слідчого СВ Олевського ВП ОСОБА_7 від 17.03.2017 кримінальне провадження №0000069 від 30.01.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

За змістом п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження визначаються Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104.

Пунктом 23 вказаного Порядку №1104 передбачено, що речові докази у вигляді дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення або напівдорогоцінного каміння або у вигляді речей, що їх містять, крім тих, що мають ознаки, які свідчать про їх історичну, музейну, наукову, художню або іншу культурну цінність, передаються для зберігання Державному сховищу дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння або уповноваженому банку.

У відповідності до п. 28 Порядку №1104 речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Реалізація предметів здійснюється з дотриманням вимог Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року №1340.

Згідно з п.п. 11 п. 9 Порядку №1340 майно, зазначене у пункті 1 цього Порядку, передається для подальшого розпорядження ним на підставі акта опису, оцінки та передачі майна, в тому числі реалізується через торгівельні підприємства, аукціони, біржі, з якими укладені угоди на його реалізацію відповідно до пунктів 12 і 13 цього Порядку, з дотриманням таких вимог: незаконно добуті природні ресурси та виготовлена з них продукція, а також знаряддя незаконного добування природних ресурсів за рішенням комісії, створеної відповідно до пункту 7 цього Порядку, підлягають реалізації через відповідні торгівельні підприємства, а ті, що є продуктами харчування, - передачі закладам, зазначеним у підпункті 9 цього пункту.

Відповідно до положення п.п. 3, 5 Положення про порядок формування та зберігання Державного фонду дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1998 року №387, до Державного фонду зараховуються дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння, дорогоцінне каміння органогенного утворення та напівдорогоцінне каміння, закуплені на території України та за її межами за рахунок коштів державного бюджету, відходи і брухт дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння у будь-якому вигляді та стані, дорогоцінні метали та дорогоцінне каміння, дорогоцінне каміння органогенного утворення та напівдорогоцінне каміння у виробах і брухті, скуплені у населення і юридичних осіб, конфісковані або реквізовані відповідними органами згідно з законодавством України чи здані як скарб, безхазяйні, а також одержані за правом спадкоємства чи дарування, цінності Історичного фонду дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України, який є складовою частиною Державного фонду. Безпосереднє формування і зберігання цінностей Державного фонду здійснює Державне сховище дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння.

У відповідності до п. 15 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" Державне сховище дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України - організація, що входить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, і забезпечує закупівлю за рахунок державного бюджету, приймання, зберігання, продаж дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння у будь-якому вигляді та стані.

Правилами торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді і виробами з них, що належать суб`єктам підприємницької діяльності на праві власності, затвердженими постановою КМУ №802 від 04.06.1998 року, передбачено, що суб`єкти підприємницької діяльності здійснюють операції купівлі-продажу мінеральної та вторинної сировини лише на підставі ліцензій, що видаються у порядку, встановленому законодавством. З чого слідує, що будь-які операції щодо продажу дорогоцінного каміння мають проводитись суб`єктами, які мають відповідну ліцензію.

У особи, в якої вилучено вказане майно, на час вилучення були відсутні будь-які документи на його видобуток чи придбання в осіб, які мають таке право, у подальшому такі документи також надані не були, серед яких мають бути: дозвіл на користування надрами (ст. 19 Кодексу України про надра), акт, що засвідчує гірничий відвід, документи оформлені у встановленому законом порядку, що посвідчують право на земельну ділянку.

Таким чином, оскільки вказані вище речові докази були предметом кримінального правопорушення, власника майна не встановлено, а у особи, у якої вилучено вказане майно, відсутні будь-які документи на його видобуток чи придбання в осіб, які мають таке право, а також зважаючи на поширеність фактів незаконного видобутку бурштину, існують достатні підстави вважати, що описане вище майно являється незаконно здобутим, однак не містить слідів кримінального правопорушення, а тому, з огляду на відсутність необхідності у подальшому його зберіганні, як речових доказів, враховуючи, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку вирішення долі речових доказів, аніж зазначено у ст. 100 КПК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для передачі речових доказів для зарахування у власність держави та відповідно і для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст.100, 371, 372, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Передати у власність держави речові докази у кримінальному провадженні №0000069 від 30.01.2016, а саме: каміння бурштину, яке перебуває на відповідальному зберіганні в Державній установі «Державне сховище дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України» на підставі акта № 12-зб від 20.03.2018.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1