04.05.2023 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчогоСВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровській області про арешт майна.
Клопотання вмотивовано тим, що накладення арешту на майно є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення майна, яке тимчасово вилучене і воно має значення для повного та всебічного розслідування кримінального провадження та визнано речовими доказами.
Слідчий та прокурор в судове засідання зявилися,клопотання підтримали.
Користувач майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання з`явився, просив надати йому можливість користуватись майном, оскільки він на теперішній час здійснює будівництво житлового будинку і воно йому потрібно для продовження будівельних робіт.
Заслухавши слідчого. прокурора та власника майна, дослідивши письмові докази, долучені до клопотання, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Отже, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На підставі ч. 3 ст. 132 цього Кодексу арешт майна не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, слідчим суддею встановлено наступне:
Строк подання клопотання про арешт майна не пропущено, оскільки клопотання направлено до суду поштою. Майно, відповідно до наданих матеріалів, є тимчасово вилученим.
Ознайомившись зі змістом поданого клопотання, виконавши вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, оглянувши також витяг з ЄРДР, протоколи огляду місця події, протокол допиту потерпілого та інші долучені до клопотання матеріали слідчий суддя вважає, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Вилучене майно безумовно відповідає вимогам ст. 98 КПК України та підлягає арешту. При цьому, застосовуючи найменш обтяжливий спосіб арешту та дотримуючись балансу між обмеженням права власності та забезпеченням завдань кримінального провадження щодо виявлення та фіксації слідів та доказів злочину, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити розпорядження та відчуження майном, наведеним у п. 1 прохальної частини клопотання, залишивши за власником право користування ним.
Обґрунтованих підстав, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, для заборони користування ОСОБА_5 вказаними інструментами, слідчий у клопотанні про його арешт не навів.
Керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 169, 170-175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_5 відчуження, розпорядження майном.
У задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.
Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутній під час оголошення ухвали фізичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом пяти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1